Režie:
Gerhard KleinKamera:
Jan ČuříkHrají:
Hannjo Hasse, Herwart Grosse, Hilmar Thate, Rolf Ludwig, Rolf Ripperger, Achim Wolff, Werner Dissel, Hubert Hoelzke, Georg Leopold, Dieter Schindelhauer (více)Obsahy(1)
31. srpen 1939. Ze školy SS přijíždí šest polských Němců do Gleiwitz, aby se setkali s mužem jménem Helmut Naujocks (Hannjo Hasse). Stejného dne v Berlíně, okolo 12:40, vydává Adolf Hitler rozkaz číslo 1: útok proti Polsku proběhne zítra ve 4:45 podle plánu Fall Weiß. Ve své gleiwitzské vile se rovněž kolem poledního rozhoduje SS-Hauptsturmführer a významná postava Gestapa Naujocks jít do kina. Díky SS-Führeru Müllerovi (Herwart Grosse) je dobře zpraven o událostech následujících hodin. Nikterak se neznepokojuje. Naproti tomu se značně znepokojuje bezejmenný vězeň v jistém koncentračním táboře, když pojídá svoji polévku. Je příliš dobrá. Tuší v ní své poslední jídlo. Poté je také podle rozkazu Birke převezen a 1. září poslouží jako mrtvý důkaz "polské provokace". 1. září 1939, 4:45. Polští vojáci (přílušníci SS v polských uniformách) zaútočí na vysílač Gleiwitz. Pro německou armádu povel k překročení polských hranic. Druhá světová válka může začít... Objektivní a ničím nezatížený snímek, který byl ihned po svém natočení obviněn z ohavného naturalismu a perversního formalismu, byl stažen z kin a uložen do tresoru. (Pohrobek)
(více)Recenze (17)
Až s dokumentárnou objektivností pojatý thriller o prvních dnech v Německé říši během vypuknutí 2. světové války disponuje ojedinělou kamerou i velmi dobře zvládnutou akcí. Tento film jsem už v minulosti jednou viděl, ale z nějakého důvodu jsem se tenkrát nemohl rozhodnout nad hodnocením a po čase si ho teď pustil znovu. Případ Gleiwitz je filmem schválně odtažitým, na povrchu studeným, bez podbízivosti k divákovi, bez rozehrání hlubších emocí, bez jediného humorného odlehčení, přesto do jisté míry působivým a s odporem upoutajícím pozornost detailně připravenými plány ze strany nacistů... Soudruhům z NDR tahle válečná dramata šla skutečně velmi dobře, stačí si vzpomenout i na Nahého mezi vlky či Jakuba lháře. Jenom mě překvapilo, nakolik je mezi ČSFD komunitou tento zásadní hraný snímek k historii 2. světové války zcela neznámý. [75%] ()
Podle mnohých nejlepší východoněmecký film všech dob (ostatně, jak už to tak bývá, skončil krátce po premiéře v trezoru). Cenit si jej musíme o to více, že s nacistickou sebereflexí to nebylo v sovětském satelitu tak žhavé jako u západních bratrů. Východním Němcům se tvrdilo, že oni byli ti dobří, komunisti, že za válku mohli imperialisti ze západní zóny. Der Fall Gleiwitz tuto představu zásadním způsobem naboural, protože nedělá rozdíly mezi východními nebo západními Němci. Vlastně se nevyjadřuje vůbec k ničemu - syrovým a mnohdy až nepříjemným stylem (příprava falešného polského vojáka netečnými nácky) pozorujeme pečlivou práci esesáckých plánovačů, vykonávajících úkoly s pedantským odhodláním a prušáckou pílí. Diváka upoutá zejména obrazotvornost českého kameramana Jana Čuříka - nezvyklé úhly, nasvícení, detaily. A ta hudba, za tu by se nemusel stydět lecjaký dnešní film. ... Skutečně nezvykle silný zážitek od skopčáckých soudruhů, škoda jen, že ho nikdo nezná. ()
Nemůžu souhlasit s Pohrobkem, že by ve filmu nebyl ani náznak humoru. Absurdně působící dialog při čajovém dýchánku na terase i Naujocksova úzkostlivá snaha nerozbít majetek říšského rozhlasu přeci jen vyvolají trochu hysterický smích. Film jinak působí velmi chladně, všechno, co Naujocks dělá, se dá chápat jako vysoce stylizovaný rituál oběti za úspěšnou válku. Tvůrci se vůbec nezabývají morálkou, vinou, historickými okolnostmi, "jen" zobrazují. Činí tak ale velice nekonvenční metodou, a za působivost filmu může především kamera Jana Čuříka. Hudba, moderní, pracující ovšem s náznaky známých melodií, a to nejenom německé hymny, vyvolává svými disharmoniemi velmi nepříjemné pocity. Výsledkem je film, pohybující se na samé hraně experimentu, který ovšem není příliš divácký a vyžaduje jisté naladění. ()
Brilantně sehraná a natočená akce. A já zjišťuji, že nevím nic o začátku Druhé světové války, protože jsem vůbec netušila, že Němci měli potřebu své přepadení Polska před světem nějak oficiálně vysvětlit a zdůvodnit. Zkrátka i tady zahrála roli jejich preciznost, důkladnost a připravenost. Viděno v rámci Challenge Tour 2015:30 dní se světovou kinematografií. ()
Film hodný pozornosti je prakticky neznámy, určite k tomu prispel aj pobyt vo východonemeckom trezore. Vtedajším mocipánom sa nepáčil chladný prístup k nemeckej vykonštruovanej provokácii voči Poľsku, aby ospravedlnili útok na krajinu, ktorý spustil II. svetovú vojnu. Ide totiž o východných Nemcov, a ako je známe, rozdelenie Nemecka sa udialo až po vojne... Film je popisne studený, dodnes znepokojujúci, vonkoncom nerieši emócie a nemá ani svojho hrdinu. ()
Reklama