Obsahy(1)
Kazamatsuri je pověřen opatrováním klanové relikvie, meče, který byl klanu darován samotným šogunem Tokugawou. Meč ale ukradne a uprchne s ním. Aby se zabránilo obrovské ostudě, hlava klanu vyšle svého syna Heishira, aby meč navrátil. Na jeho cestě ho doprovázejí jeho dva přátelé. (starrOne)
Recenze (8)
Koncept je odvážný a dokonce i celkem zajímavý - klasická chambara pro "MTV-generaci". Odvážné je taky téměř výhradní používání černobílé, zvláště v kombinaci s moderní, neustále těkající, rotující, či kamsi se řítící kamerou. Natočení považuji za záslužné, neboť podobné projekty mohou oživit zájem o své genialní předchůdce, v součtu to však u mě moc nezabralo - poměrně ploché postavy, +- klišový děj a vývoj (v tomto případě člověk ani tak netouží po originalitě, zde ale téměř chybí jakékoli překvapení) a celé je to takové přizpůsobené tomu, aby člověk nemusel příliš myslet. Přese všechno mohu říci, že to celkem stojí za pokus a většina diváků bude patrně uspokojena. Ps: Tomoyasu Hotei a jeho "Save me" - to je kapitola sama pro sebe a svou bizarností může směle konkurovat písním z chambar 80. let. Pps: S Tarantinem to nemá vůbec co do činění... ()
Velmi dobře zpracované a vtipně pojaté vyprávění o cestě Heishira, mladého syna hlavního rady klanu Nagashima, který se rozhodl přinést odcizený meč. Meč, který byl klanu darován samotným šogůnem. Zloděj měče je ovšem šermíř Kazamatsuri, který ovládá velice mocné šermířské umění. Hudba a celkové zpracování jsou u Samurai Fiction na vysoké urovni, také zdařilý příběh, který je pojat v komediálním stylu je zase trošku jiným odvarem ze Samurajského filmového šálku na který je divák normálně zvyklý. 85 % ()
Podle mne velmi dobré. Ukázněně se drží v mantinelech, není to žádná rozjuchaná za vlasy přitažená sebeparodie, dokonce je to těžké vůbec prohlásit za parodii, frašku nebo komedii.... Pěkně podaný film, uvěřitelný, ani Kurosawa by se za něj vůbec nemusel stydět -- i když oproti němu je svižný, méně hloubavý, lehký. (mimochodem, hudbu k filmu dělal ten, co hrál Kazamatsuriho, známý japonský rocker Tomoyasu Hotei, který poslední dobou dělá hudbu i ke spoustě filmů západního původu, jako třeba Kill Bill...) ()
Globalizacia a post-moderny eklekticky styl pohravania sa a znevazovania tradicie neobisli ani nieco tak silne tradicionalne zalozene ako je japonsky samurajsky film. Bohuzial, Samurai Fiction nedosahuje kvalit napr. post-modernej gangsterky Pulp Fiction, ale v porovnani s daslim tarantinovym filmom Kill Bill jredsa len viac drzi pokope a viac cti to, co vo filme paroduje. Kill Bill je tarantinovske velkofilmove samurajske b-cko, Samurai Fiction je tiez samurajske b-cko, ale ciernobielo kvazi kurosawovske. Modernost spracovania tkvie v nadhlade, v jemnej ironii a v divokom rock na rollovom sountracku, ktory opat pripomenie tarantinov hudobny vyber ako aj napr. iny b-ckovu rock and rollovu kung-fu mlaticku, Six String Samurai. Ale dost bolo tarantina, Samurai Fiction, aj napriek svojim slabinam, je film, ktory predznamenal sucasnu renesanciu japosnekho samurajskeho filmu a naviac, oproti vsetkym ostanym tradicionalne zalozenym jidai-geki dramam zobrazuje samurajov s lahkostou a prijemnym humorom, vdaka ktoremu divak dokaze zabudnut, ze prakticky ziaden herec vo filme nikdy predtym nerobil ziadne bojove umenie. :) ()
Je to zvlastni, ale po celou dobu sledovani tohoto filmu jsem si na Tarantina ani nevzpomel. Postmoderni je snad pouze vizualni zpracovani a mozna nezvykli hudebni doprovod. Pribeh Samurai Fiction je vsak az klasickym samurajskym dobrodruzstvim se vsim co k tomu patri, takze o znevazovani nemuze byt ani rec. Dej jde primocare vpred bez flashbacku ci snovych fantazii. Osobne mam moc rad kdyz japonsky historicky film doprovazi hudba spise tradicni, struny samisenu a vzdalene tony sakuhaci..., ale toho se nedockame ani pri sledovani filmu Akiry Kurosawy. Jeho dila doprovazi spis klasicka filmova hudba obohacena o jazzove prvky, par tradicnich motivu a obcasne hostovani treba vise zminenych nastroju. Tyhle sceny s doprovodem elektricke kitary jsou zdomacnele spis v hudbe k videohram. Ale ano je to trosku zvlastni slyset v takovemto snimku nejen rockovou kitaru jako doprovod, ale treba i Tango, country..., ale zas az tak za usi to netaha. Tolik k hudbe. Film je rozhodne velmi zajimave nasniman. Dohromady ma pouze snad dve plne sceny v barve, zbytek (asi 99% filmu) je cernobily. A v techto pasazich se vzdy kdyz, nekdo na platne zemre, obraz zbarvi do ruda...celkem pusobive. Je fakt, ze akcni pasaze pusobi velmi efektne, ale pri blizsim sledovani zjistite jak je vse pekne v pravy cas strizeno a kamera zmeni pozici pro ten spravny zaber... . Herci podavaji diky rezijnimu vedeni, s i nezvyklim stylem opravdu dobre vykony ktere filmu dodavaji docela zvlastni atmosferu. Ja jsem celkove potesen - timto vtipnym a inovativnim dilkem. Zelvopyr a dezorz dobre postrehy, Fingon to, ale odhalil ;-). ()
Zajímavosti (1)
- Režisér Hiroyuki Nakano se rozhodl natočit film černobíle jako poctu snímkům Akira Kurosawy. (ČSFD)
Reklama