Obsahy(1)
TUBULLAR BELLS – Je to hudobný nástroj pozostávajúci z trubkovytých, presne vyladených, oceľových valcov o výške približne od 1 do 5 metrov, pričom narastá aj hrúbka týchto trubíc do 50 cm. Hrá sa na ne železným, kováčskym kladivkom. Ich zvuk je prekvapivý, dych vyrážajúci, presný a kovový. Je to tubular bells a ... mimochodom je to názov už tretieho hudobného počinu s týmto názvom od Mika Oldfielda.
Ďalší tubular začína jednoduchou melódiou, ktorou sa bude niesť pravdepodobne cely tubular, tak ako tie predošle. Postupne sa kompozícia vrství a napriek tomu že trojka má mnoho skladieb, je potrebné ju chápať ako celok. Trojka je oproti predošlým okorenená o moderne syntetické beaty ale napriek tomu Mikov sound je neodškriepiteľný. Zvončeky, poháre na stopkách, indická gitara, śamanská presýpacia palica na vyvolávanie dažďa, bicie nástroje všetkého druhu, fujary, píšťaly, klasické nástroje, mnoho klávesov a v pozadí sa neodmysliteľne skrýva vo svojom chróme a lesku tubular bells. Oldfieldovská gitara, orientálne vokály, jednoducho world music, tak ako ma vyzerať.
Tento tubular je oproti minulým omnoho rytmickejší, veľmi jemne sa stupňujúci, s vrcholmi a dokonalým načasovaním. Zaujímavé je použitie modulátorov a efektov na gitaru, čo miestami spôsobuje až houseový nádych. Typické sú monológy, ktoré predznamenajú zmenu, sólo alebo nástup. Na pódiu pracuje približne 30 hudobníkov. Mike Oldfield znovu dokazuje že tubular nie je mŕtvy, naopak. Tubular je klasika a svojim fanúšikom prináša ďalšiu dávku Oldfieldovského neba. (zbojnix)
(více)Recenze (14)
Prvá skladba „The source of secret“ je oproti predošlým okorenená o moderne syntetické beaty ale napriek tomu Mikov sound je neodškriepiteľný. Indický, alebo orientálny vokál ma prekvapil. Za basovou gitarou sa pohupuje krásna blondínka. Nemenej zaujímavá je aj brunetka, ktorá uplatňuje svoju silu na obrovských kotloch ako drums specialist. Skvele aranžmá, veľmi jemne sa stupňujúce, s vrcholmi a skvelým načasovaním. Začína ďalšia skladba „Serpent dream“ a Mike drží v rukách Španielku. Nikto nepochybuje o španielskom srdci v tej gitare. Prechádza do bustra a zrazu zisťujem, že rytmus nebol až taký španielsky ale skôr turecký. Všetky skladby sa prelínajú do ďalšej v jedno dielo v Tubular bells III. Priam spirituálny vokál v skladbe „The inner child“. Ženský spev a krídlo Petrof, nič viac v skladbe „The top of the morning“ je balzam. Ďalšia skladba je veľmi podobná Moonlaght shadows a má ambíciu stať sa hitovkou. Je to „Man in the rain“. Posledná skladba je vrchol a sú v nej použite tubular bells. Je to repríza zo začiatku koncertu, ale tento krát sa vystupňuje až do finiša. Je to dielo majstra, hudobníka ktorý celú túto hudbu napísal a vymyslel. Opájam sa v sladkom Oldfieldovskom hudobnom nebíčku. Naozaj veľmi rytmicky tubular a je to asi ten správny vývoj. Tento typ hudby sa nedá pochopiť na jeden krát . Počúvam tento koncert asi piaty krát a stále nachádzam nove harmónie, zvukove laborovanie a k ľud v duši 8). Obávam sa, že za toto pôžitkárstvo pôjdem do pekla. ()
S tímhle koncertem se mi asociuje jedno velmi příjemné období mého života, což ještě umocňuje vynikající požitek z geniální Oldfieldovy hudby a příjemných vokálů interpretek. Kdyby to šlo, dal bych mu ještě o jednu hvězdičku více. ()
Seznam skladeb: 1 - „The Source of Secrets“ 2 - „The Watchful Eye“ 3 - „Jewel in the Crown“ 4 - „Outcast“ 5 - „Serpent Dream“ 6 - „The Inner Child“ 7 - „Man in the Rain“ 8 - „The Top of the Morning“ 9 - „Moonwatch“ 10 - „Secrets“ 11 - „Far Above the Clouds“ 12 - „Secrets (Encore)“ 13 - „Far Above the Clouds (Encore)“ ()
Ďalšie z pokračovaní z Tubullar Bells s Oldfieldovou nadoblačnou hudbou. ()
V trochu jednodušším obsazení .. ale naprosto stejně skvěle .. odehrál tento koncert Mike Oldfield i v Praze .. a byl to pro mě zážitek srovnatelný pouze s Pink Floyd na Strahově .. něco takového už nikdy nezažiji .. jsem moc rád, že mohu říci : .. byl jsem při tom … ()
Oldfield ve vrcholné formě. ()
Stejně dobré, někdy i lepší než Tubular Bells z roku 1992. Famózní zážitek. Vřele doporučuju ()
Tubular Bells 3 už není tak parádní jako předchozí dvě alba. Navíc pojetí kamery mě také příliš neoslovilo. Pořád je to však na poli hudby silný nadprůměr. ()
Famózne. Krásna, doslova nadpozemská hudba ma sprevádzala po celé dve hodiny - najprv som si pozrel vynikajúci koncert s výbornými hudobníkmi a aj s krásnymi vokalistkami a hudobníčkami. Potom som si to pustil znova, zavrel som oči a relaxoval. Úžasné. Tá indicko-turecká časť ma dostala úplne. ()
Na muj vkus neprilis povedene zabery kamery. Jinak ale hudba je paradni. ()
Londýn, Mike, spústa ďalších hudobníkov a obrovský register hudobných nástrojov a pomôcok vytvárajú nezabudnuteľný zážitok. ()
ještě lepší než Tubular bells II, dle mého názoru...A co se týká vokálů takhle si představuju nebe... ()
Dnes je tomu už 13 let, kdy jsem se seznámil s hudbou Mika Oldfielda. Bylo mi tehdy "sladkých" 17 let a celé mládí před sebou. :-( První písní, kterou jsem od něho takto slyšel byla píseň Islands (později jsem zjistil, že písně jako Shadow on the wall, Moonlight shadow a To France již znám z rádia) a to mě přimělo poslechnout si celé album Islands. Byl jsem uchvácen stejně jako když jsem pár měsíců předtím poprvé slyšel hudbu Vangelise. Těmito dvěma autory se začal profilovat můj hudební vkus, který předtím jako by nebyl - nejak jsem tehdy nemohl přijít na chuť písním, které poslouchali mí vrstevnící a které tehdy hrálo Eso (D.J. Bobo, různé chlapecké skupiny a podobné hrůzy, které zavál čas). Album Tubular Bells III. patřilo v době svého vydání mezí mé nejoblíbenější CD. Postupem času se mě však poněkud omrzelo a považuji ho spíše Mikeho průměr (Alba Crises, Islands, Tubular Bells II., Voyager, Guitars považuji přecejen za mnohem silnější). Do dnes si pamatuju, jak jsem si jej z toho mála peněz, co jsem tehdy jako dítě bez kapesného měl, koupil za 300 Kč na šumějící kazetě a hrál jsem to pořád dokola na školním výletě ve walkmanu. Po nějaké době jsem si konečně našetřil na tento koncert a také to hrál stále dokola ve videu. Vždycky jsem se strašně těšil na konečnou skladbu, kdy třískají tím kladivem do těch tyčí - přišlo mi to úžasné. Řekl bych, že do tak dva-a-dvacátehé roku patřilo tohle album mezi nejhranější. Později, kdy už kazety končili, jsem si jej načerno vypálil na CD a ještě později v odbobí již klesajících cen jsem se konečně dostal k tomu, že jsem si jej mohl koupit na CD. Toho jsem si už moc neužil, protože pak přišel formát mp3 a na CD se už po většinu času práší. Přesto nelituju, že mám toto album i na originále. Takový "životní příběh" se psal kolem tohoto alba. Jak bych mohl dát méně než 100 %? :-) ()
Původně jsem si tento koncert obstaral kvůli písni "Man in the Rain" v podání Pepsi Demacque, kterou jsem nedávno "znovuobjevil" a rovnou jsem zhlédl celý koncert, po jehož konci jsem chvíli jen tak seděl v němém úžasu. Jestli to z první věty nevyplynulo, doposud jsem se s tvorbou Mike Oldfielda seznámil pouze prostřednictvím několika písní, jež bych spočítal na prstech jedné ruky. Nicméně tento koncert je opravdu PECKA, zejména pak vygradované finále. Ještě, že si mohu dovolit velice hlasitou reprodukci, aniž bych pobuřoval sousedy. Rozhodně doporučuji, alespoň trochu rozumné ozvučení. Jediné mínus je, že jsem to nezažil naživo. Prepare to get blown away.... ()
Reklama