Režie:
Carlos Enrique TaboadaScénář:
Carlos Enrique TaboadaKamera:
Agustín JiménezHudba:
Raúl LavistaHrají:
Marga López, Norma Lazareno, Enrique García Álvarez, Maricruz Olivier, Rafael Llamas, Renata Seydel, Irma Castillón, Elizabeth Dupeyrón, Sadi Dupeyrón (více)Obsahy(1)
Kultovní mexický horor režiséra Taboady, který se dočkal i nového filmového zpracování. V dívčí škole, vedené pevnou rukou ředitelky Bernardy, se dívce Klaudii zjevuje duch oběšené dívky Andrey. Podivných jevů ve věži v internátní zahradě si všimnou i ostatní děvčata, ale ředitelka nechce o žádných nadpřirozených vysvětleních slyšet, dokud nedojde k tragické události... (Mariin)
(více)Recenze (19)
"I vítr se bojí" -- Moc milé překvapení. Horor stojící naprosto na skvostné atmosféře, s jednoduchým, ale pro své účely plně funkčním příběhem. Během sledování se mi několikrát zdálo, že Taboada úplně neužívá možnosti poloprázdné internátní školy, ale čím více postupovala stopáž, tím tísnivější film byl a ke konci už se dalo mluvit o strachu. Na první pohled laxní režie nenápadně graduje a vytváří depresivní vlezlou atmosféru srovnatelnou s jinými duchařinami "Ti druzí" nebo "Haunting" (1963). Pomalu plynoucí příběh je navíc odvyprávěn skrze sympatické postavy (a herečky), s příjemnou hudbou a stopáží, takže jako celek nemá slabá místa a je krásně "kompaktní". Veškeré složky filmu jsou vlastně velmi jednoduché a místy možná i naivní, ale s očividným talentem tvůrců děsivě působivé. __ 4,5* ()
Příjemný duchařský horror funguje asi proto, že je už postarší. Pohledná ředitelka se svojí neméně pohlednou pomocnicí vedou internátní školu, která ukrývá temné tajemství. Film sází především na atmosféru - klasická strašidelná hudba, klouzavá kamera, noční scény se skučícím větrem, zmítanými větvemi a poletujícím listím. Sova, stíny a zhasínající světla. Zámek do zapovězené věže kdosi neznámý stále odemyká. Výrazně lepší než průměrná La Residencia. Zhlédnuto v rámci výzvy od petera12, díky ()
Jednoduchý duchařský příběh “Dokonce i vítr má strach” se odehrává v dívčí internátní škole ve 20. století, ale nese současně známky tzv. gotického hororu, typického spíše pro lokace a období 19. století (tajemná věž v zahradě, noční vize, skučení větru aj.). Byl jsem příjemně překvapen uměleckou úrovní, v níž je vybudována atmosféra napětí a tajemna tohoto jinak velmi prostého scénáře. Hororový prvek je navíc okořeněn humorem a lehounkým erotickým nádechem, ovšem zcela v mezích vkusu a mravních mantinelů, takřka jen v náznacích. Herecké obsazení je přehlídkou různých typů (vždy bezvadně nalíčených) mexických dívek a žen. V roli Lucie, zástupkyně ředitelky, můžeme vidět mexickou hvězdu Maricruz Olivierovou. Film na mne vizuálně působil překvapivě evropsky; zjednodušenou typizací postav se příliš nelišil např. od západoněmeckých wallaceovek první poloviny 60. let, vesměs nezávadných i pro děti a mládež. Ale naopak, něčím je jiný a hodně zvláštní. Mně se ten film moc líbil. ()
Studentky internátní školy jsou konfrontovány s přízrakem své předchůdkyně, který v nočních můrách terorizuje jednu z nich. Postupně však v jeho existenci uvěří všechny... Mexická duchařina režiséra Carlose Enriqua Taboada z roku 1968 má všechno, co by podobný snímek měl obsahovat. Jejím nejsilnějším prvkem je bezesporu úchvatná atmosféra plná poletujícího listí, poryvů větru a temných koutů. Na takovýhle film narazíte jednou za dlouhý čas a vůbec nevadí, že příběh sám je celkem jednoduchý a předvídatelný. ()
Co se atmosféry týká tak je orzhodně nejlepší co jsem za poslední dobu viděl. Vidět tohle jako malej asi bych se už nevzpamatoval. Duch pěkné holčiny straší a straší opravdu bravůrně. Hned v první dvaceiminutovce osobě dá znát. Herci nepůsobí rušivě a hrají celkem dobře. Temná ponurá atmosféra staré školy je opravdu neuvěřitelná. na remake zvědavej nejsem ale tohle je rozhodně překvapení týdne. ()
Galerie (5)
Photo © Columbia Pictures
![Hasta el viento tiene miedo - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/890/160890222_e31d85.jpg)
Reklama