Režie:
Věra ChytilováKamera:
Jan MalířHrají:
Leoš Suchařípa, Libuše Pospíšilová, Jiří Hálek, Ivan Vyskočil, František Kovářík, Ivana Chýlková, Alena Ambrová, Ela Šárková, Erna Červená (více)Obsahy(1)
Stárnoucí elegán a svůdník Faun, vlastním jménem Karel (L. Suchařípa), žije v Praze na Malé Straně v pečlivě udržovaném půdním bytě, vybaveném většinou starožitným nábytkem. Pro starou správcovou domu je to ovšem tatrman. Faun pracuje v podniku zahraničního obchodu pod přísnou šéfkou (L. Pospíšilová). Všímá si však výhradně pohledných mladších kolegyň – snad jen s výjimkou sekretářky Vlasty (V. Špicnerová), která je do něj zamilovaná. Faun s oblibou svádí neznámé mladé ženy, ale pokaždé se je snaží včas vystrnadit ze svého bytu, aby nenarušily jeho zaběhaný pořádek. Jenže čas je neúprosný a povadlý elegán to začíná poznávat na každém kroku. Jedno z jeho prvních prozření při pohledu na nové krásky je, že všechno se stihnout nedá. A to je jen začátek trapně komických a nakonec až tragických situací, které Fauna nevyhnutelně čekají… (Česká televize)
(více)Recenze (234)
Obstarožní včelička by ještě ráda nasávala nektar z mladičkého kvítí, ale barevné listí opustivší koruny stromů jí nemilosrdně připomíná, že se blíží čas tlení, sešlost se zamění se stářím a láska se stane marností a iluzí. Uvědomuje si, chudinka, že je vlastně trubec? Zavalitost, kulovitá hlava s velkýma složenýma očima, krátký sosák..., i popis by odpovídal.. Obvykle mě filmy Chytilové začnou někde od poloviny ztrácet, tady se to povedlo mnohem dřív a to především stereotypy ve formě i obsahu. Specifickými, ale pořád stereotypy.. „Jak nejlépe zničit člověka? Jak? Jak? Jak? Aha, už to vím.. Musíte mu vsugerovat, že ho milujete..“ U slova vsugerovat si představte, že to říká Leoš Suchařípa pod vlivem léků na uklidnění.. ()
Leoše Suchařípu si navždy budu pamatovat ve dvou rolích: jako Fauna a jako advokáta v Dědictví. Naprosto bravurní sonda Chytilové do života starého mládence, který sám sebe považuje za neodolatelného muže, jenž má úspěch u žen. Ve skutečnosti je pikareskní figurou, z něhož si jeho kolegyně tropí žerty a jemuž "podléhají" poněkud prostoduché dívky. Slovo podléhají uvádím v uvozovkách, neboť starý seladón vlastně úspěch u žen nemá. Pro svou samolibost a ješitnost si neuvědomuje, že žena, se kterou by skutečně mohl být šťastný a jež by mu mohla skýtat nekonečné rozkoše, sedí naproti u stolu v kanceláři. Chytilová však nenatočila film s happyendem, naopak zachovává realitu života - muž, žijící v domnění, jak ženy ovládá, je ve skutečnosti ovládán jimi. Humorná připomínka, kdo je na světě skutečným silným pohlavím. ()
O čem to vlastně je? Můj problém s tímto filmem je, že ukazuje postavy a vztahy tak vzdálené od čehokoli přirozeného, že cítím jen trapné rozpaky. Stárnoucí seladon je, pravda, typem s komediálním potenciálem, a herec Suchařípa by ho mohl dobře zahrát. Jenže charakter, který Chytilová Faunovi vnutila, by pro ženy byl přitažlivý asi jako suchá řepa, takže by žádné problémy se zástupy „zajíčků“ nikdy nemohl mít. A naopak, „zajíčky“ se chovají tak hrozně, že skutečný Faun by si o ně ani neopřel kolo. --- Cokoli má být směšné, musí být v nějaké relaci ke známému a normálnímu. Nadsázka například je srozumitelná jen tehdy, můžeme-li rozpoznat, o kolik je „nad“ realitou. Zde se namísto „nad“ hodí „mimo“. Mimosázka. Nesmysl. ()
Tohle že je feministické dílo zesměšňující muže? Možná ještě tak velmi zlehka některé stránky mužství, navíc, časem mělo být podstatně hůř (např. Pasti, pasti pastičky). Jistě, Faunův život se svým neustálým opakováním (nejen dívky, ale i práce, to "Maroko") stává stereotypem a vyprázdněným zvykem, listí žloutne, vzduch chladne a za dveřmi se už pomalu chystá zima / smrtka se svou kosou. Ale ostatní postavy v tomto tanci života na tom nejsou o moc líp, spíš naopak. Směšná je šéfka, snažící se zaujmout, směšný je jediný kamarád se svou milující manželkou a sekretářkou "cipískem", směšné a většinou prázdné (proto ani nemají jména, jsou to jen zajíci, lovná zvěř) jsou zástupy dívek (spíš typů než dívek), procházející staromládeneckým podkrovím. Ostrůvky života zobrazují jen osoby, na které se dívá s despektem Faun sám - sousedky stařenky, které mu velmi nepříjemně připomínají vlastní věk i smrtelnost, no a pak taky Vlastička, ten poklad, sedící naproti němu v kanceláři, o který musí Faun nejprve přijít, aby pochopil, co v něm měl i nechtěl mít. Měsíce (roky?) doufající, chviličku šťastná ("vy jste se kvůli mně opil"), stává se nakonec taky směšnou. Na druhou stranu je tu taky pár pěkně mrazivých chvil („Musíme se zamyslet… Jak nejlépe zničíme člověka?“). Závěr je překrásně obrazný a dvojlomný (k tomu navíc ten výkřik "já ještě chci něco udělat!"). A Faun? Taky jsem se nejdřív obávala, jestli manýra Suchařípova bude v hlavní roli snesitelná - a více než byla. Ta role mu sedla jako žádná jiná. ()
Ja viem, že Chytilová natočila kvalitnú, až by som povedal psychologickú, trpkú komédiu, ale keďže je Leoš Suchařípa je vo svojej chlípnej úlohe starého nadržaného dedka tak neskutočne slizký, nemôžem ohodnotiť vyššie. Takže tým pádom musím oceniť jeho výkon, pretože tak mal aj pôsobiť. Ja jeho v tomto filme už ale nikdy v televízii nechcem vidieť. VIDENÉ ZNOVA: Tak som sa prekonal a dal som si so slizkým Suchařípom, ktorý tu predvádza výkon svojej kariéry, repete. Musím uznať, že sa jedná o veľmi kvalitný portrét človeka, ktorý bohužiaľ stratil dávno pojem o tom, kde je sever. Bohužiaľ mi tu Chytilovej schizofrénny štýl až tak nesedel, ako pri niektoých jej ďalších filmoch a moje jej najobľúbenejšie kúsky Faun neohrozuje. Vlastne je to celý čas o tom istom. Ale trpká komédia je to občas výborná. ()
Galerie (17)
Zajímavosti (10)
- Název filmu je parafrází Debussyho preludia "Faunovo odpoledne". Zajímavostí je i to, že tuto skladbu je možné ve filmu slyšet. (sator)
- Faun ve filmu vystřídá pět obleků. Všechny se šily v salónu Adam, v té době vyhlášenému podniku. (BoredSeal)
- Na koncertu filharmonie lze mezi diváky spatřit zpěváka Pavla Bobka, ve foyer se poté mihne před kamerou samotná režisérka Věra Chytilová. (Haller)
Reklama