Režie:
Valerij TodorovskijScénář:
Gennadij OstrovskijKamera:
Serhij MichalčukHudba:
Alexej AjgiHrají:
Oleg Jankovskij, Sergej Garmaš, Andrej Smirnov, Věra Voronkova, Valerij Prochorov, Viktorija Maslova, Olga Nefjodova, Vladimir Jumatov, Zinaida Pasjutina (více)Obsahy(1)
Náhodně nalezený manželčin dopis donutí zdrceného vdovce přehodnotit celý dosavadní život. Vysokoškolský pedagog Dimitrij (Oleg Jankovskij) je zdrcený náhlou smrtí své krásné ženy - tím víc, že nedlouho po její smrti náhodou objeví dopis nadepsaný ženiným rukopisem "Můj milý", který však není adresován jemu. Vědomí, že žena udržovala s kýmsi dlouholetý vztah, změní intelektuála v primitivního žárlivce. Rozhodne se svého soka vyhledat a vypátrat tak tajemnou minulost milované bytosti. Po setkání se ženiným milencem Ivanem (Sergej Garmaš) na něj neustále útočí ve snaze pochopit motiv manželčiny nevěry. Vztah dvou smutných soků v lásce osciluje mezi nenávistí, zvláštním spojenectvím a společným zbožňováním záhadné bytosti, která tak náhle odešla z jejich životů. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (28)
Mýtus o Platónské jeskyni aplikovaný na žánr vztahového dramatu. Poznat skutečnou pravdu ale někdy nemusí být právě osvobozující... Výjimečně dobře napsaný scénář a vynikající kamera (poetizující typicky městské motivy, jako třeba motiv tramvají...), především ale skutečný herecký koncert všech hlavních představitelů, ruské reálie signalizuje pak jen nadměrné množství butylek vodky po kapsách a kvanta vykouřených cigaret, jinak je celý příběh celkem univerzální... ()
Električka zvaná bolesť. A dvaja muži, ktorých jedna mrazivá ruská zima navždy zmení. Jednoduchý a priamy (ako trať, po ktorej Dimitrij vždy jazdí), ale nesmierne silný a ťaživý príbeh o trpkej pravde a obviňovaní sa z toho, čo nedokážeme pochopiť a prijať. Film od mužov, o mužoch a pre mužov, ktorý však svojou otvorenosťou a citlivosťou témy dokáže osloviť obe pohlavia. Nebyť záveru, ktorý trochu príliš tlačí na pílu, bolo by to svojou výstižnosťou, zamyslenosťou a pozorne tónovaným hereckým koncertom dokonalé. 90% ()
Tak nesentimentální a přitom beznadějně smutný film plný hořkosti, vzteku a zatrpklosti se vidí jen hodně zřídka. Ztráta blízkého člověka obvykle bolí. Ztráta iluzí bolí dvojnásob. Dosavadní jistoty se hroutí a do života vdovce vstoupí přízrak soka, nad kterým se už nedá zvítězit a který hrdinu nutí revidovat pohled na dosavadní partnerský život. Z iluze o funkční měšťanské rodině se stává podivný trojúhelník, kde jedna strana schází. Když se z bezútěšné životní reality nedá uniknout do světa útěšných vzpomínek, ztrácí smysl i budoucnost. Milenec je komorní psychologické drama, které výborně funguje a přitom si vystačí s málem - se dvěma výbornými herci a ušmudlanou realitou ruského velkoměsta plného zanedbaných činžáků s chátrajícími interiéry. Celkový dojem: 90 %. ()
Ach ta ruská duše jednou zas... . . . Tři a půl hvězdičky za emotivně srdceryvný žánrový filmek, zaokrouhleno pak za tu závěrečnou mysteriozně symbolickou scénu s (vizuálně úžasnou) >postsovětskou< tramvají nahoru... - - - - - (Poprvé viděno 8.4.2012 na >ljubovném prostoru< , hodnocení 21., komentář zde se zívnutím dotřetice všeho intimního - 9.2.2012) ()
Zaujímavý námet ma priviedol k filmu, ktorý by som inak prehliadol. Považujem za mimoriadne ťažké nakrútiť komornú drámu o jednom liste, ktorý zmenil všetko, a to tak, aby vo vyrozprávanom príbehu nezazneli falošné tóny. Ani v tomto filme sa to celkom nepodarilo. Herci boli výborní a vlastne ťahali celý film, ruské reálie boli bezchybné, také, aké si ich pamätám. Scenár, až na motív koktavosti a záverečnú scénu, veľmi účinne prispel k celkovému nadpriemernému dojmu z filmu. V niektorých scénach som však mal problémy s uveriteľnosťou konania postáv. Určite nešlo o žiaden prelomový film, ale rád si naň aj v budúcnosti spomeniem. ()
Reklama