Režie:
John FrankenheimerKamera:
Lionel LindonHudba:
David AmramHrají:
Frank Sinatra, Laurence Harvey, Janet Leigh, Angela Lansbury, Henry Silva, James Gregory, John McGiver, Khigh Dhiegh, Leslie Parrish, James Edwards (více)Obsahy(1)
Tento neobyčejně napínavý a inteligentní politický thriller výrazně předstihl svou dobu. V roce 1962 byla témata jako kontrola myšlení, politický atentát a mezinárodní konspirace spíše neobvyklá a při jeho opětovném uvedení v roce 1987 působil téměř stejně aktuálně jako v době premiéry. Neoblíbený velitel, seržant Raymond Shaw, se z korejského zajetí vrací do USA jako hrdina, aby převzal čestnou medaili Amerického kongresu, a několik vojáků, kteří pod ním sloužilo, o něm opakovaně říká, že to je nejodvážnější, nejjemnější a nejsympatičtější muž, kterého kdy potkali. Brzy začne být jasné, že po jejich zajetí Korejci se Shaw a jeho muži stali obětí intenzivního vymývání mozku. Několik z nich trápí noční můry nebo nevysvětlitelné chování, asi nejhůře se tato zkušenost podepsala na kapitánu Benettu Marcovi. Po čase si Marco začne uvědomovat, co se vlastně stalo. Vypadá to, že byl Shaw naprogramován tajnými ruskými a čínskými agenty jako vraždící stroj, který je schopen zabít třeba i nejlepšího kamaráda, pokud dostane ten správný příkaz. Druhou stranou mince je politické zneužívání Shawa jeho panovačnou matkou, která směruje kariéru manžela Johna Iselina, přihlouplého kongresmana, který se pro sebe snaží získat viceprezidentskou nominaci díky hysterické antikomunistické kampani. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (91)
Scénář: George Axelrod .. Studenoválečné drama plné korejsko-komunistického syndromu, který byl za Vietnamského konfliktu posunut na další úroveň. Dosti psychologické, vážné, tématizující nečestnost a nemorálnost politiky až občas trochu hůře stravitelné. Technicky, režijně i herecky (zvláště manipulativní matka) přesvědčivé. ()
Dávno před rolí hodné babičky Fletcherové hrála Angela dost často pěknou svini. Mandžuský kandidát je hodně dobrý film, kterému určitě uškodila dlouhá stopáž. Jako špionážní thriller a detektivka je opravdu špica, do poslední chvíle nechá diváka na vážkách a Franka v poklusu. Dost se mi líbil Laurence Harvey, kterého jsem ve filmu viděl vůbec poprvé, výborný výkon ve skvěle napsané roli. A Frank, jako obvykle perfektní. Jen nevím kde, ale stříhal bych. ()
Zákeřnému komunistickému vymývání mozků statečných amerických vojáků černá a bílá barva filmového materiálu evidentně sluší. Ještě kdyby tak tu vcelku zajímavou podívanou poněkud nenarušovalo nepříliš věrohodné konání některých postav, z jejichž dutiny ústní hrdinně vypochodovalo na denní světlo několik skutečných perel, o které by MUDr. Chocholoušek jistě projevil profesní zájem. ()
Uvedený v dobe vrcholu studenej vojny, v období veľkého súboja dvoch veľkých ideológií. A presne v tej dobe, bolo málo takto naliehavých snímkov, ktoré poukazovali na to, že nebezpečenstvo môže byť ,,hneď vedľa vás,, a môže mať zdrcujúce následky. V prvom rade herecký film, so strhujúcim obsadením vedením skvelou réžiou. A rade neposlednom, stále aktuálny, čo môže pôsobiť dosť strašidelne. ()
„Co jiného je svědomí než podlaha manéže, která spěchá vzhůru vstříc artistovi padajícímu z hrazdy?“ Nenapadá mě vhodnější úvodní věta než tento citát z knihy Richarda Condona. Ten dokázal v Mandžuském kandidátovi zachytit náladu Ameriky v počátcích studené války věrně do té míry, do jaké se dá věřit předmluvám úspěšných knih. Condon s humorem sobě vlastním komentuje a kritizuje americké pokrytectví, přetvářku, vzhlížení ke zdánlivě důležitým, přitom tak nicotným státním symbolům. Film úspěšně postihuje většinu témat objevivších se v knize, více humoru by mu však prospělo. Až na pár narážek (Iselinův odraz na portrétu Abrahama Lincolna) je Mandžuský kandidát příliš vážný na to, aby jej někdo bral vážně, což možná zní jako nesmysl, ale co je to za satiru bez jasně „vycítitelné“ ironie? Přesto se jedná o jeden z nejodvážnějších amerických filmů 60. let. Zpochybňuje význam Medaile cti i republikánské smýšlení senátora McCarthyho (všimněte si, jak je mu James Gregory podobný), nebojí se ani vyzývavějších erotických náznaků, nemluvě o intimním vztahu mezi Shawem a jeho matkou. Herecké obsazení je poměrně nečekané, major Marco je v Sintrově podání o něco jednoznačnější postavou než v knize. Po pravdě není ani moc zajímavý, ale o to víc dává vyniknout Laurenci Harveyovi, ledově chladnému a přitom hluboce lidskému v každé scéně. Nezapomenutelné jsou jeho dialogy s Angelou Lansburyovou jako jeho filmovou matkou. Přesto, kdybych jí neměl zafixovanou jako stárnoucí spisovatelku z To je vražda, napsala, věřil bych jí roli manipulativní potvory více. Po Psychu v dalším významném filmu se zde objevila Janet Leighová, díky ní je význam Eugenie pro celý příběh ještě patrnější než v knize. Největším problémem Mandžuského kandidáta je jeho „nepřenosnost“. Těžko můžete po středoevropanovi chtít, aby se vžil do pocitů Američanů během padesátých let, sužovaných strachem z komunismu. Přičemž bez plného pochopení významu jednotlivých motivů se může Kandidát jevit jako zdlouhavý thriller plný nikam nesměřujících dialogů. Navzdory přílišné popisnosti v některých scénách pak výsledný dojem nezachraňuje ani několik zdařilých nápadů, kterak znevšednit formální stránku. Zmínil bych alespoň téměř geniální rotaci kamery na „sjezdu pěstitelek hortenzií“ a snahu budovat napětí buď tím, že nevidíme v podstatě nic (vražda Holborna Gainese), nebo naopak vidíme více než je třeba (souboj s Čun-Džinem). Frankenheimer vlil do žánru čerstvou krev a v podstatě zamezil rozšíření propasti vzniklé po uvedení posledního „velkého“ Hitchova thrilleru, Psycha. Lze namítat, že v mnoha ohledech mohl víc přitlačit na pilu, v mnoha zase více využívat obrazu, nikoliv slov, coby prostředku k posunování vyprávění, každopádně natočil významný snímek, dostatečně věrný své předloze, dostatečně smělý v politické rovině, pouze „američtější“ než by mnozí považovali za nezbytné. 80% ()
Galerie (49)
Zajímavosti (21)
- Senator John Iselin (James Gregory) byl v roce 2003 Americkým filmovým institutem AFI zařazen v žebříčku nejzápornějších postav v dějinách amerického filmu na 21. příčku. (TheDude)
- Letadlo senátora Iselina ve skutečnosti patřilo Franku Sinatrovi. (Kulmon)
- Frank Sinatra chtěl, aby roli paní Iselinové hrála Lucille Ball namísto Angely Lansbury. (Kulmon)
Reklama