Režie:
Marc ForsterKamera:
Roberto SchaeferHudba:
Asche & SpencerHrají:
Billy Bob Thornton, Halle Berry, Heath Ledger, Peter Boyle, Mos Def, John McConnell, Coronji Calhoun, Sean 'Diddy' Combs, Ritchie Montgomery, Carol Sutton (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Hank Grotowski je bachař pracující v oddělení pro odsouzené na smrt. Pracoval tady už jeho otec a současně tu dělá i syn Sonny. Celá rodina má rasistické sklony, Hankova manželka spáchala sebevraždu stejně jako jeho matka a Hankův vztah s otcem je stejně katastrofální jako se synem. Citově strádající Sonny si nakonec dobrovolně vezme život a Hank okamžitě opouští zaměstnání. Ještě předtím však oba asistují u popravy černošského vězně Lawrence Musgrovea, jenž po sobě zanechává otylého syna a pohlednou manželku Leticii, s níž se Hank náhodou seznámí. Pracuje totiž jako servírka v restauraci, kde se občas stavuje na šálek kávy. Jednou večer ji odveze domů a po pár skleničkách se jejich letmé přátelství zvrhne ve vášnivou romanci. Až ráno se Hank z fotografie dozvídá, s kým měl tu čest. To, že asistoval u popravy jejího manžela, však Leticii raději zamlčí. Je však jen otázkou času, kdy na choulostivé okolnosti nového vztahu přijde sama.
Herečka Halle Berryová byla za svůj výkon oceněna Oscarem a Stříbrným medvědem na MFF v Berlíně 2002. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (461)
Komorně laděný psychologický snímek, jaký se často nevidí. Precizní práce režie, velmi dobrá kamera, skvělé zkratkovité dialogy a navíc fantastický výkon Billyho Boba Thorntona v hlavní roli. Psychický přerod hrdinů a změna jejich hodnotového žebříčku je zobrazována nenápadně, jakoby mimoděk prostřednictvím detailů. Atmosféra filmu je mimořádně silná a závěrečná tichá scéna na zápraží domu je doslova nabita emocemi. I ti přízemněji naladění filmoví fandové si přijdou na své díky naturalisticky pojaté souloži Hanka s Leticií. Pokud mi k dokonalosti přece jen něco scházelo, tak to byl výkon Berryové, která v porovnání s Thorntonem lehce přehrávala, a tam, kde měla ukázat velké emoce, bohužel přehrávala o poznání víc. Nejsilnější byla v momentech, kdy si vystačila s pouhým pohledem. Také Hankova proměna byla poněkud rychlá a přímočará. V životě sice neplatí, že starého psa novým kouskům nenaučíš, chce to ale čas a dá to opravdu hodně práce. Přes výše uvedené výhrady poctivých 90% a 5 hvězdiček k tomu. ()
Billy Bob Thornton je mistr jediného výrazu. Jeho pomocí dokáže zahrát prakticky cokoliv - překvapení, strach, depresi, nasranost, zamilovanost. To všechno předvede právě zde, po právu Oskarem oceněném dramatu o každodenním setkávání lidí tmavé pleti s rasismem. Oskara bych dal spíše za scénář než za nejlepší ženský herecký výkon, ale zas tak mi to nevadí. Halle Berry byla stejně přesvědčivá jako její mužský protějšek a jako obrovskou třešničku na dortu se divákům předvedla v celé své kráse. Sexuální scéna je jedna z nejintenzivnějších v dějinách. K hereckým výkonům bych chtěl dodat snad jen to, že je škoda nedostatku prostoru pro plné rozvinutí hereckého talentu Heatha Ledgera, jako Thorntonova syna. Hudební podkres je příjemně depresivní (jakkoli bizarně toto slovní spojení zní) a kamera už jen umocňuje zážitek a spokojenost z dobře odvedené práce. Podobně laděné filmy mám rád a nemyslím teď filmy zaměřené na rasismus. Venkovské prostředí, problémy obyčejných obyvatel, minimalistická hudba, perfektní herecké výkony... Naprostá spokojenost a stoprocentně splněné očekávání. ()
Život je jedna veľká, podradná kurva. Ľudia sa k sebe chovajú ako zvieratá. Každý je minimálne skrytý rasista. Nešťastie vás zastihne vždy, keď to najmenej čakáte. Podobne optimistických životných právd je vo filme ešte niekoľko, s aspoň jednou z nich sa stretol raz každý. Ešteže tu máme aspoň sex, ktorý nám pomôže minimálne na pár chvíľ myslieť na niečo príjemné. Možno sa na nás raz usmeje aj šťastie, aj keď veľmi relatívne. Takže o tomto všetkom je film Monsters ball a ešte o hereckých výkonoch dvoch hlavných predstaviteľov. ()
Mám moc rád tenhle film, protože hodně vypovídá o lidské nenávisti, bezcitnosti a rasových problémech. O jejich přehlížení a překonávání. B. B. Thornton je vynikajicí herec a v roli bezcitného dozorce v oddělení poprav je skutečně přesvědčivě nelítostný. Jeho otcem je despotický a krutý rasista, po kterém všechnu tu nenávist a pohrdání zdědil. Jeho syn je ale jiný a to mezi ně vnáší rozpory. Po sérii náhod a tragédií si nakonec sám uvědomí, že na ničem z toho, na čem tak lpěl, nezáleží. Trochu komorní, malinko utahané, spíš obrazově vypovídající a herci hovoří těly a pocity, než dialogy. Skvělý snímek, který osloví všechny a každou věkovou skupinu. 90% ()
Galerie (56)
Zajímavosti (18)
- Wes Bentley odmítnul roli Sonnyho. (hot_spot)
- Roli Lawrence Musgrova mohl hrát Jeffrey Wright nebo Don Cheadle. (Othello)
- Na roli Leticie byla navrhována Queen Latifah. (hot_spot)
Marc Forster se možná v průběhu své kariéry neprojevil jako režisér s dvakrát výrazným rukopisem, jeho filmy ovšem spojuje schopné vyprávění a příběhy s hlubším poselstvím, kdy se umělecký přesah pokusil Forster přenést i do své bondovky Quantum of Solace či Světové války Z s Bradem Pittem v hlavní roli. V samotných počátcích se ovšem Forster specializoval na komorní dramata, kdy skutečně platilo, že každý jeho film jako Hledání Země Nezemě nebo Kryštůfek Robin vypadá tak trochu jinak. Kariéru mu ovšem nastartoval především jeho 2. film Ples příšer, který též vynesl Halle Berry Oscara za její herecký výkon a Berry se tak do dnešního dne stala jedinou afroameričankou, která se pro prestižní ocenění došla. Ples příšer by ovšem měl divákům utkvět v paměti i z jiných důvodů. Osobně mám Ples příšer zaškatulkovaný jako jeden z těch filmů, který jsem viděl jednou a už nikdy je nechci vidět znova. Ovšem ne kvůli tomu, že by kvality Plesu příšer byli otřesné. Spíše kvůli tomu, že Forster 20 let nazpátek natočil nepříjemné sociální drama s komplexním obsahem, které dokázalo nepříjemně reflektovat americkou společnost a zároveň jde poselství celého filmu schopně přeložit i pro diváka žijícího mimo Ameriku i v roce 2022. A vznikl silný film o přitahujících se protikladech, kteří v aktuálních bodech svého života potřebují sebe navzájem. Ples příšer jde z dnešního pohledu určitě prozatím vnímat jako jeden z nejpůsobivějších filmů o rasismu, které v 21. století vznikli. Dokáže totiž nutit k zamyšlení, dokáže vyvolat pachuť a především dokáže přijít i s tak trochu netradičním pohledem. Dvě stěžejní postavy neodlišuje jen barva kůže, ale také odlišné povahy a charaktery. Právě na vztah dvou ústředních postav se ovšem známé ´´ protiklady se přitahují ´´ dá naprosto adekvátně aplikovat. Komplexní postavy propojené komplikovaným pozadím, kdy je přeci jen nutná nějaká ta konfrontace s minulostí, aby se vůbec dalo uvažovat o nějakém světlém zítřku. Jestli je něco takového vůbec možné a zda budou dvě ústřední postavy skutečně v pořádku. Scénář dvojice Milo Addica/Will Rokos nespoléhal na vyobrazení stereotypů, naopak dokázal výstižně představit, jak to zhruba ve skutečnosti chodí. Ples příšer není jen filmem o rasismu, ale také filmem o komplikovaných rodinných vztazích, poučování se z předsudků a především i o tom, že přes veškerou snahu se chyby smazat nedají. Při sledování jde přitom snadno mít pocit, že Ples příšer možná vypráví dva-tři příběhy v jednom, dohromady ovšem vytvoří kompatibilní silnou mozaiku, která veškeré načaté motivy dohrává do funkčního celku. Billy Bob Thornton dokázal předvést svůj výrazný a přitom víceméně umírněný herecký projev, Heath Ledger poté dokázal, že si tehdejší pověst vycházející budoucí herecké hvězdy naprosto zaslouží. A pak je tu ta slavná Halle Berry, kde dodnes dochází k debatám nad tím, zda si Berry Oscara skutečně zaslouží. S odstupem času je ovšem nutné dodat, že Berry skutečně předvedla dost pravděpodobně svůj nejsilnější herecký výkon v kariéře a i když se na rozdíl od Thorntona vydala směrem více expresivního výkonu, člověk jí tu ženu na dně ovšem dokázal uvěřit, i když vedle Thorntona, Ledgera či Petera Boylea v roli rasistického patriarchy rodu Grotowskich její výkon vlastně s odstupem času zas tak silně nevychází. I vášeň mezí ní a Thorntonem je z dnešního pohledu neskutečně uvěřitelná, kdy i sám Thornton prohlásil, že natáčení sexuální scény s Berry působilo neskutečně opravdově. Tak moc, že existovali i spekulace o tom, zda nebyl vyobrazený sex autentický. Z Forsterova audiovizuální vyprávění přitom jde cítit schopná ruka, která umí vést herce, aby do svých výkonů dali všechno. Působivý vizuál kameramana Roberta Schaefera, spousty funkčně mrazivých momentů, kteří jsou podtrhují tu zoufalost a gejzír lejn a nakonec přeci jen alespoň i lehké představení formy naděje, že možná může být líp. Ples příšer přesto má k pohádkovosti daleko, je to totiž celé tak uvěřitelně krutý, přirozený a ukázkově zkurvený, že ani ten největší fanda Halle Berry by Thorntonově postavě neměl závidět tu realisticky působící roštovačku. I v ní se totiž skrývá něco shnilého. Nejde o dvakrát zásadní film, síla v něm ovšem prostě je. Neuvěřitelně lidská záležitost, která by klidně v neideálním lidským rozpoložení mohla vést k návštěvě kulky v mozku. Podobně jako Requiem za sen či Koně se také střílejí jde o film, který může snadno vyvolat deprese. A i když Forster nenatočil vyloženou pecku kráčejících ve stopách mistrovských děl Sydneyho Pollacka či Darrena Aronofskyho, minimálně se mu podařilo natočit záležitost, která dokáže nějakou dobu zůstat člověku v hlavě..... () (méně) (více)