Režie:
Damien O'DonnellScénář:
Jeffrey CaineKamera:
Peter RobertsonHudba:
David JulyanHrají:
James McAvoy, Steven Robertson, Romola Garai, Brenda Fricker, Gerard McSorley, Pat Shortt, Stanley Townsend, Tom Hickey, Frank McCusker, Michèle Forbes (více)Obsahy(1)
Uvnitř tančím je příběhem 24 letého Michaela s mozkovým ochrnutím, který dlouhodobě žije v domově pro invalidy "Carrigmore" vedeném impozantní Eileen. V jeho životě nastane zlom, když se do domova přistěhuje rebel Rory O'Shea. Michael s úžasem zjistí, že rychle mluvící Rory, který může pohybovat pouze svojí pravou rukou, rozumí jeho skoro nesrozumitelné řeči. Roryho dynamická a vzpurná povaha zapálí v Michaelovi oheň a představí mu zcela nový svět vně "Carrigmoru". (oficiální text distributora)
(více)Recenze (518)
Ťažký film pre ťažké chvýle - aby si človek uvedomil, že má všetko, čo potrebuje, a jeho problémy nie sú tým najväčší krížom... ()
Roztomilý, osobitý modrooký sympaťák James McAvoy v roli na první pohled drsného, drzého, ukecaného a neomaleného rebela s piercingem v nosu a mikinou Cradle Of Filth. To si nechám líbit:) Steven Robertson zase skvěle ztvárnil poněkud klidnější a naivnější povahu a vzájemně se tak s Jamesem doplňovali. A když se seznámí s Romolou Garai, začne se hezky vykreslovat trojúhelník jejich vztahů. Krásný, smutný, dojemný i veselý příběh o tom, že když prostě máte chuť tančit, nemusíte vždy stát uprostřed parketu... "Můžete mi podat ruku, nebo políbit prdel, ale nečekejte, že Vám to oplatím", "Svahilština mi moc nejde, neumíš jiný jazyk?" - "Vezmi si znakovou tabulku." - "Trvá to dlouho?" - "Celej den, kurva", "Jako vozíčkář se sebevražednými sklony musím protestovat proti špatným technickým podmínkám." :) ()
Po prečítaní niektorých komentárov som s obavami očakávala nejakú siahodlhú depresiu a sebaľútosť (nieže by to mne ako precitlivenej osobe vadilo:), no tento film sa len snaží s určitým nadhľadom divákovi predostrieť pozitívne a zároveň negatívne stránky života postihnutých jedincov. Chvíľami z toho vyráža optimizmus a nadšenie, inokedy smútok a nešťastie - no taký je aj sám život. Vyčítať mu emócie a mierny sentiment nie je na mieste. Film predsa musí obsahovať emocionálne vyvrcholenie, aby zasiahol. Najviac sa mi pozdával skvelý James McAvoy a nádherné zobrazenie neutíchajúcej snahy zvládnuť dennodenné úskalia. ()
"To, že jsi na vozíku ti automaticky nedává právo na lásku" aneb když je svázané tvoje tělo, ještě to neznamená, že musí být svázána i tvá myšlenka, natož tvůj cit. Utvořili jsme si svět, ve kterém lidé prakticky nedokáží projevit dostatek empatie sami k sobě navzájem, natož aby něco takového dokázali vůči příběhu na plátně. A právě tohle Inside I'm Dancing vyžaduje - jakous takous diváckou empatii, kdy si alespoň na chvíli vědomíme, že pocity a city, jež mnohdy vnímáme jako laciný kýč, vlastní slabost nebo snad přežitek, přežitkem nejsou. Nejsou a nemohou být, protože pak už sami přestáváme být lidští. Ano, Damien O'Donnell podal těchhle sto minut možná příliš okatě, příliš prvoplánovitě a filmově, přesto však v nitru vyprávění zachytil zmíněnou podstatu. Kontrast postav byl nevyhnutelný, herecký výkon Stevena Robertsona autentický (není snadné zahrát tak rozsáhlé postižení reálně, aby nepůsobilo jako křeč) a sama pointa, ten jediný okamžik, ke kterému celý děj pomalu a jistě spěje, celé vyprávění zhodnocuje. A tak to má u dobrého filmu být. Navíc hudba Davida Julyana cosi osobního, veskrze intimního vypráví sama, sama o sobě. Jak vždycky říkám, aby člověk mohl věřit, musí nejprve uvěřit sám v sebe - a Inside I'm Dancing jsem prostě vcelku věřil. [final rate: 80%] ()
Dojemný příběh, který tlačí na city a tak trochu vydírá, ale bez zaváhání mu to odpouštím. Skvěle natočený, s velkou dávkou zručnosti, která zaručuje, že vás příběh ani na okamžik nebude nudit. Navíc zřejmě jediný film o vozíčkářích , co znám:) (Skafandr a motýl nepočítám) Srovnání s Přeletem nad kukaččím hnízdem se nabízí, a ačkoliv je mezi nimi značný kvalitativní rozdíl (Přelet je nejmíň o třídu výš), dávám oběma filmům stejné, nejvyšší hodnocení. 90% ()
Otřesný kýč sloužící pouze ke ždímání divákových emocí, završen zdlouhavě nudnou stopáží. Pokud tohle má být pozitivní film, tak to raději skočím z Nuseláku. Tyhle dojáky na mne zkrátka neplatí. ()
Krásný film o jednom rebelujícím handicapovaném, který se rozhodne nebýt závislý na domově pro invalidy a společně s podobně postiženým kamarádem poznat život za zdmi. Hon za "nezávislostí" a svobodou okořeněný břitkým humorem a nepřekonatelným charismatem McAvoye. Není to tak úplně typický doják, protože se alespoň zpočátku nebere až tolik vážně. To je na "Inside I'm Dancing" bezesporu tím největším kladem. Ke konci trochu sklouzne zpátky k zajetým kolejím srdceryvných a ubrečených filmů, ale to se dalo čekat již od přečtení obsahu. Navíc potěšila přítomnost Romoly Garai. ()
Úžasné.. Tady je cítit, že se opisovalo ze života. Chyběl kousek, který by umocnil emoční dopad snímku a mohlo se tu rýsovat plné hodnocení!! I s kolečky a přiblblými úředníky se dá tak nějak žít, přičemž rebelský mladík břitkých hlášek, ignorujíc jakákoliv pravidla i řád a zároveň i trpějíc uvnitř, nevybíravým způsobem rozpumpuje život jiného chovance (po mozkové obrně) jednoho stereotypního ústavu. Hřejivě sympatický snímeček nám vmete několik pravd, kterak jsou na tom ti kolem nás mnohdy o poznání hůře, ale naopak jak se svému stavu postavili čelem. Svět kolem ústavu je barevný a oba naši hrdinové v něm dokáží být soběstační a čelit svému údělu. Navíc s přispěním fešné pečovatelky (Romola Garai z Pokání), do které nebude tak těžké se zamilovat. Pořád by bylo co rozebírat a chválit, i k nějaké chybce by se člověk propracoval, nicméně si irský režisér Damien O´Donnell spolu se scénáristou zaslouží absolutorium. Na samém vrcholu pak ční dvojice Steven Robertson a skotský klenot James McAvoy (ten má za sebou po filmové stránce navýsost pohádkové období). Prostě nějak takhle se má TEN ŽIVOT žít.. 85%. ()
Pre mnohych je to iba kyc, ktory sa znasi z divaka vysmykat iba slzy, ale mne sa pacil. Film mozno nema az take kvality, aby si u mna ziskal az 5 *, nasli sa tam trosku nudne chvilky, ale bavil ma. Dokazal som sa vzit a pochopit hlavnych hrdinov a urcite by som nechcel byt na ich mieste. Predsa len byt stale na niekom zavisly, ze nemozete ist sam ani na zachod nie je nic prijemne. Jamesa McAvoya som spoznal v prvych LETOPISOCH NARNIE (2005), kde si zahral na zaciatku toho fauna alebo neskor som ho videl v akcnom fantasy filme s Angelinou Jolie WANTED (2008). ________ James McAvoy - (Rory O'Shea) +++ Steven Robertson - (Michael Connolly) +++ Alan King - (Tommy) +++ Brenda Fricker - (Eileen) +++ Ruth McCabe - (Annie) +++ Anna Healy - (Alice) +++ Tom Hickey - (Con O'Shea) +++ Produkcia: Eric Fellner +++ ()
Dlho som tento film chcela vidieť, dlho som sa naň chystala... a výsledok prekonal moje očakávania. Skvelé. ()
Famózní Steven Robertson. (2 ×) ()
Tohle mě hodně dostalo. Je mi jasné, že spousta lidí nařkne tento film z citového vydírání, jenže film je natočen tak krásně a hlavně srdcem. U málokterého filmu jsem zažila takový nával emocí, že jsem se po skončení chtěla někde na chvíli zavřít. To, že se tady až moc tlačí na slzopudné kanálky diváka, mi vůbec nevadí, jsou zde ale i scény, které příjemně rozesmějí. Skvělé výkony hlavních představitelů, postava Roryho O´Shea je strašně dobře napsaná a musí na řadě z vás občas vykouzlit úsměv. Tento film jsem si zamilovala a vím, že si ho kdykoliv a ráda pustím znovu. ()
Veľmi príjemný film. I keď som sa obával nudy opak bol pravdov, nuda nehrozila. Čakal som niečo oveľa smutnejšia ale je to perfektne vyvážená dráma - komédia. Najlepšia scénka bola keď sa dostali na párty ale to bude zrejme pre to že mám rád Groove Armadu =). ()
X-Men: První třída není jediným snímkem, v němž se James McAvoy objevil v roli sympatického borce na kolečkovém křesle. Před osmi lety si skotský lamač dívčích srdcí střihl roli sobeckého volnomyšlenkáře Roryho O´Shey, jemuž jeho nejbližší kamarádi denodenně pomáhají překonávat fyzické trauma, co otupuje mysl a ničí duši. Počítejte si sami, kolik doma při sledování padne papírových kapesníčků! ()
Vlevo ode mě se brečelo, vpravo se obdivoval plakát Slipknot na zdi Roryho pokoje, uprostřed já: střed všech emocí a tančící uvnitř. Zjistil jsem, že nejde o pocit totální skleslosti, který by vás měl utvrdit v názoru, že lidi na vozíčku těžší to maj, ale o pocit vůle k životu a k pochopení. Ti dva klucí neměli to, co chtěli (jeden svobodu, druhej vysněnou lásku), ale jejich přátelství bylo, díky bohu, pevný jako skála. Ten film možná balancuje na hranách kýče, ale taky je kurevsky silnej. A právě v tom mém střdobodu, v tom závěru, kdy se všechno kupilo, jsem si řek, že uvnitř tančím! ()
Dost pohodový film z prostředí těžce handicapovaných lidí. Rory O' Shea se rázem vyhoupl mezi nejcharismatičtější postavy filmové historie. Zpočátku mi film lehounce připomínal prostředím ústavu Přelet nad Kukaččím hnízdem. Také zde máme nového příchozího, který zde co nevidět nastolí nové pořádky. Ve filmu se mísí smutek s rozverností. Kdo by si pomyslel že pro pacienta trpícím Duchennovou svalovou degenerací život nekončí. ()
Naproti trpkému "Kurzu negatívneho myslenia" je "Rory O' Shea" medovejší a takisto recipročne uvažujúci. O'Donnell v zopár okamihoch gýčový je, ale ide o prešľap prepáčiteľný pretože na oplátku dotuje naše receptory súcitnosti nezmerateľným obnosom humánnych vĺn nehodných práva veta. Puto. Poznanie. Priateľstvo. Porozumenie. 4P-4H. ()
Zííííííív... Ach jo, tady zas někdo vytáhl šablonu a natočil film, který bych vám mohla s velkou přesností převyprávět i před tím, než jsem ho viděla. Jasně, není zrovna med žít, když vám fungují dva prsty a vše od krku nahoru - hlavně jedovatá vyřídilka je v permanenci. Je třeba vykřičet do světa, ať s vámi počítá, že ještě nejste pod drnem, ikdyž bez pomoci tak maximálně rozpohybujete svůj elektrický vozík. Já chápu, co se mi "Uvnitř tančím" snažilo sdělit, ale bylo to nošení briket do uhelného dolu. Přivádí mě k úžasu, jak mohl film bez špetky inovace, bez záblesku překvapení, posbírat tolik cen. Možná je to tím, že mé kamenné srdce je zamčené v nedobytné truhle, ta leží v nedobytné pevnosti a tu střeží nepřekonatelná armáda žen v klimakteriu, leč Rory O'Shea není týpek, co by ve mně vzbudil přílišné sympatie nebo dojetí a totéž v bledězeleném platí pro vytlemence Michaela. Frikulíni mě neberou, ať mají dvě nohy nebo čtyři kolečka. 51% ()
Upřímně řečeno, Rory O'Shea - onen živel, který vnesl trochu života do žil apatickému, po mozkové obrně na okolí zcela závislému Michaeolvi - mi přišel jako nesnesitelně nesympatický, narcistický hejsek, který své okolí a zejména Michaela i přes svůj vlastní hendikep pouze využíval a zneužíval ve svůj prospěch.. Takový byl můj dojem 3/4 filmu a v závěrečné části bylo jasně vidět, že jeho styl života a pohled na svět není to pravé a není zdaleka ten nejšťastnější - a díky tomu pro mě příběh těchto dvou hendikepovaných mladých lidí, kteří se snaží nějakým způsobem bojovat s nepřízní osudu, neuhnívat v izolaci Carrigmore a prožít něco víc, než jen každodenní rutinu ohraničenou všemožnými "pravidly", díky tomu pro mě tento příběh nabývá na zajímavosti a důležitosti. Rory uvnitř trpí a maskuje to nenuceností a živelností, Michael je navenek bez života, ale uvnitř tančí. Snímek je skvěle napsaný a natočený, ovšem v některých místech dost nepravděpodobný a idealistický. Pochybuju, že by se ve skutečnosti našla nějaká Siobhan... To však filmu neubírá na síle a zejména scénáristicky vyšperkované finále může slabším povahám vehnat do tváře několik krůpějí slz.___ Existuje film s podobným tématem, který bych rád doporučil a který je u nás dosti opomíjený. Na rozdíl od tohoto snímku je to romantický příběh postiženého muže a ženy a na rozdíl od Roryho je mi postava Bruce ve snímku Běsnící měsíc mnohem sympatičtější... ()
Tak často ten film na Cinemaxu dávají, že se z něj stal hned 101. nejlepší. Dle mého názor, neprávem! Zase takový bomba to není. Nejen, že je to místy nezáživné, ale to vydírání je nepřehlédnutelné. Hvězdičku za jakš takš slušného McAvoye, druhou za název a tu třetí jen tak, abych nevypadal jako úplný bezcitný hovado. ()
Reklama