Režie:
Luigi VanziScénář:
Giuseppe MangioneKamera:
Marcello MasciocchiHudba:
Benedetto GhigliaHrají:
Tony Anthony, Jolanda Modio, Antonio Marsina, Frank Wolff, Aldo Berti, Raf Baldassarre, Fortunato Arena, Rossella Bergamonti, Remo Capitani (více)Obsahy(1)
Spaghetti western s T. Anthonym je variací na známou dolarovou trilogii s C. Eastwoodem. Cizinec (muž bez jména) se spřáhne s šéfem mexických banditů Aguilarem, aby získal pokladnu americké armády. Aguilar se však nechce dělit a tak cizinec usiluje o získání celé částky jen pro sebe. Postřílí mnoho banditů, ale ti ho nakonec zajmou a krutě ztýrají. Cizinci se přesto podaří s pomocí mladé Mexičanky uniknout, aby se v závěru mohl střetnout ještě jednou s Aguilarem. (Mariin)
(více)Videa (2)
Recenze (12)
Tony Anthony řádil, a vida, že se nám to teprve zajíždělo do trhlých kolejí, Tony si to zatím sám neorganizoval a je to bohužel poznat. Slušný příběh (v první třetině doslova Hrst dolarů, pak se nám to kapku změní), který by se dal zasadit tak do čtvrt hodiny, je ovšem natahován na až moc dlouhou stopáž, přičemž scény Wolffa chodícího se džbánem pití, nahánění cizince v exteriérech a zdlouhavé tahání za vlasy ubohé ženy se nám to snaží nastavit. Násilná žena s bičem v Frankově bandě mně naprosto nepochopitelného účelu je už snad jistou předzvěstí pozdních podivných nápadů Blindmanových, na Tonyho se tu dá i koukat, ale krom toho asi tak nic moc. Frank evidentně trpí silnou krátkozrakostí (od kosení vlastních lidí po střílení na domnělého cizince, jenž stojí úplně jinde), žena s dítětem tak nějak navíc, armáda nepochopitelně loajální, ale co je nejhorší, je hudba. Téma není špatný (hrozně mi připomínala Texas, addio) ale neustálým omíláním a postupným vykrádáním všeho možného se mi zcela přeposlouchala a byla pěkně otravná. Takže dost nuda, snadno zapomenutelný kousek, přesto neurážející. ()
I am a fair man. Děj se dá popsat třemi větami, chvílemi se to táhne, ale na to, kolik to celé asi tak stálo (pískovny, kartonové městečko) se povedlo Vanzimu vytřískat neskutečnou atmosféru. Anthony je sympaťák, Wolff je charismatický padouch, závěrečná přestřelka se schovkami je vtipně vymyšlená a snad jen hudba se nemusela tak často opakovat. ()
Jestli bych měl ukázat v tomto žánru hranice průměrnosti, pak by to bylo tohle. Velká obšlehávačka, ovšem někeré slušné momenty to zachraňují. Nabírá se na obrátkách tam, kde to u Leoneho chybělo (je otázka, jaký je to přínos). Frank Wolff je sice obstojný herec (minimálně ve westernech), ale neobstojí proti Volontému, jeho postava je Ramonovi zkrátka přiliš podobná. Cizinecká trilogie si najde diváka nejspíš jen v řadách skutečných zájemců... ()
Atmosférický, minimalistický a ironický spaghetti western, který má spád i akci, ale také několik zbytečně brutálních scén (v čemž měli Italové zvláštní zálibu poté, co v 2. půli 60. let povolila morální cenzura). Jednoduchý, ale působivý Ciprianiho hudební doprovod umocňuje zážitek z tohoto prvního, a - u fanoušků žánru- dosti úspěšného spaghetti s Tony Anthonym v roli "Muže beze jména" (Cizince), který stejně jako Blondie výborně střílí a myslí hlavně na svůj prospěch. Jde jednoznačně o béčkový italowestern, resp. o typickou ukázku brakového žánru pro zábavu. Nicméně v žádném případě není nudný, spíše naopak. Navzdory zbytečně detailně ukazované scéně mlácení a bičování do obličeje (z takového týrání by se hrdina zotavoval nejméně půl roku - a hle, on si to záhy rozdá ještě se zbytkem bandy gangsterů!), dávám čtyři hvězdičky, m.j. i díky znamenitému jednoduchému soundtracku, který dodává tomuto manýristickému dílku pikantní příchuť. ()
Tak konečně jsem měl možnost vidět Cizince ve městě ve vynikající obrazové kvalitě a byl jsem příjemně překvapen. Detaily, které najednou vykoukly, přidávají hodně na atmosféře zapadlého městečka. Film má sice prostý příběh a tempo je občas hodně pomalé, ale nějak to do minimalistického konceptu skvěle zapadá a dobře se na to kouká. V druhém klasičtějším díle naopak pomalé tempo vůbec nefungovalo a bylo spíš ubíjející. Malou výhradu bych měl akorát k malé rozmanitosti hudby, ta je místy chytlavá a originální, ovšem první dlouhá melancholická skladba se opakuje hned několikrát a do některých scén se prostě nehodí a ty tak můžou v pozdějších fázích filmu trošku nudit. Úspěch je, že se malý rozpočet projevil v podstatě jenom na tomhle, jinak film vypadá vizuálně úžasně. Tenhle díl z Vanziho trilogie považuji za nejlepší. ()
Reklama