Tisícročná včela
Režie:
Juraj JakubiskoKamera:
Stanislav DoršicHudba:
Petr HapkaHrají:
Štefan Kvietik, Ivana Valešová, Jana Janovská, Michal Dočolomanský, Eva Jakoubková, Pavol Mikulík, Jana Březinová, Jiří Císler, Štefan Šafárik, Béla Várady, Mátyás Dráfi, Igor Čilík, Milan Kiš (více)Obsahy(1)
Poté, co si Samo, syn zednického mistra Martina Pichandy, vyvzdoruje nevěstu Máriu, koná se svatba. Společně s nimi se vdává i Samova sestra Kristína. Její radost však zkalí horoucí, ale i nenávistné vyznání ženatého Jula Mitrona, který přísahá, že jednou bude jeho. Samova rodina se časem rozrůstá a Samo začne pracovat na železnici. Jeho kolegové Anosta a Tolky se ho snaží získat pro myšlenky sociálně demokratického hnutí. Silvestr 1899 odstartuje nové století. Valenta zastihne na studiích v Praze, kde se nadějný a revoluční student rozhodně neuzavíral do celibátu. Do Kristínina života mezitím tragicky zasahuje osud. Čerstvou vdovu nenechává chladnou opětovné vyznání Jula Mitrona, ale ženatého muže musí odmítnout. Valent Pichanda se vrací z Prahy jako elegantní právník. V Praze nechal jedno děvče a doma na něj čekají hned dvě. Kultivovaná, svůdná Hermína a prostá, ale oddaná Hanka Kolárová. Statkář Haderpán Valentovi nabídne půjčku, kapitálovou účast na Ružomberských koželužnách a ruku svojí dcery. Valent přijímá a tak se dostává mezi nejbohatší lidi v kraji. Pak přijde zima tak tuhá, že zamrzne i víno ve sklepích. A tato okolnost podivuhodným způsobem ukončí život zednického mistra Martina Pichandy. Spolu s ním záhadně zmizí i jeho věrný pes Zanzibar. Pohřeb, který bývá vždy pochmurný a důstojný, se tentokrát odehraje zcela živelně a nedůstojně. Jistě podle přání zesnulého, který po celý svůj život neztratil humor. (Česká televize)
(více)Recenze (2)
Bez Krónera to trochu ztrácí té původní mystyky. Taky se tu už vůbec nezmiňuje ona bájná Tisícročná včela, a ustupuje tak skoro kompletně od té mysteriozní stránky, kterou zastoupí pouze spadnutá hvězda na pár okamžiků. Je to celkově takové předávání praporu v rámci generací. Do popředí se dostávají nové postavy, nové problémy. Jak postupuje doba, tak se blíží rozpad říše a spolu s ním tak přichází štěpení společnosti vlivem různých politických názorů či společenského postavení, což se promíjí i do vztahů v rodinách. ()
„Otec môj. Čo by ste robili teraz vy?“ Je pravda, že bez Jozefa Kronera to už istým spôsobom nie je ono. Ale tak je to správne. Zmena štýlu, nálady a atmosféry je daná novou dobou, do ktorej čoraz citeľnejšie (a mrazivejšie) preniká politika a vojna. Mohlo by sa zdať, že všetci, ktorí mali rozum, odišli za prácou do Ameriky. Akoby všetko magické odišlo. Deti zostávajú samé, bez svojich rodičov. Sami sa stávajú rodičmi. Uvedomujú si, že oni svojim potomkom svet zanechajú len so smutnou, neúprosnou realitou ťaživo gniaviacou depresívnu slovenskú dušu. Ak sa aj dačo čarovné predsa len objaví, nesie to apokalyptický nádych (invázia netopierov, ničivý ľadovec). Jediným svetlým bodom na konci tunela je prekvapivý návrat verného psa Zanzibara, ktorý synovi zosnulého Martina Pichandu vnukne nápad na podnikanie ohľadom mlyna. Ten je však ako keby zakliaty; všetkým jeho predchádzajúcim majiteľom sa stalo niečo zlé. Neskoční samo Pichanda rovnako, alebo ešte horšie? Pokúša sa zorganizovať rovnaké múračky, ako kedysi jeho otec. Samov prvý pokus však skončí príšerne. „Každý je niečí syn.“ ()