Režie:
Bahman GhobadiKamera:
Shahriar AssadiHudba:
Hossein AlizadehHrají:
Soran Ebrahim, Avaz Latif, Hiresh Feysal Rahman, Saddam Hossein Feysal, Abdol Rahman Karim, Ajil ZibariObsahy(1)
Všechny války a násilí přinášejí smrt, utrpení a ničí budoucnost. Kdekoliv se lidé na sobě dopouštějí násilí, jsou kolem vždy i bezmocní svědkové a oběti zároveň - děti. Jejich šokující příběhy média nezaznamenají, z bombardérů, tanků a vojenských velínů nejsou vidět. Ony však, pokud přežijí, tyto strašné zkušenosti s sebou nesou do budoucnosti.
Film jednoho z nejpozoruhodnějších íránských režisérů současnosti Bahmana Ghobadího Želvy mohou létat byl natočen v autentickém prostředí kurdského utečeneckého tábora na irácko-tureckých hranicích v roce 2004 a vrací se do období několika týdnů před americkým útokem na Irák. Ghobadí, sám kurdského původu, se rozhodl jej natočit poté, co těsně po skončení americko-irácké války přijel do Bagdádu a stal se osobním svědkem otřesných dětských osudů, které za sebou poslední konflikty zanechaly. "Děti jsou totiž v každé válce jejími prvními oběťmi. Každému to bylo ale úplně jedno. ... Rozhodl jsem se natočit protiválečný film."
Děti, které v Ghobadího filmu vystupují, jsou samozřejmě neherci. Jejich výkony však působí nesmírně autenticky. A ve světě neexistuje režisér, který by dokázal s takovou znalostí a přesvědčivostí odhalit skutečný život obyvatel těchto krajů, známých v západní Evropě jen z populistických hesel, jimiž se ohání světová politika.
Film, který je prvním iráckým filmem natočeným po pádu Saddáma Husajna, viděli diváci rekordních osmdesáti filmových festivalů! A o tom, že Ghobadího nemilosrdná, syrová výpověď zapůsobila po celém světě, svědčí řada čtyřiceti mezinárodních a tří národních cen.
(oficiální text distributora)
Recenze (129)
Pekný príbeh odohravajúci sa medzi deťmi pred vojnou v Iraku... ()
Možná kdybych byl student fildy tak mě to nadchne. To samý platí i pro lidi, který se tu rozplívají nad emocema a lítostí chudáků. Na jednu stranu je to jako agitka fajn, někoho to možná donutí přemejšlet, někdo se začne zajímat o problémy na blízkým východě, ale pro mě, kterej denně čte zpravodajství, který se tohohle dotýká to moc vzrušující není. Já hlavně nemusím ty rádoby humanistický příběhy z kterých si mám sednout na zadek. Připomíná mi to trochu Boylova Milionářa z Chatrče, režisérsky dobře zvládnutá práce, ale k čemu mi to je, když tak nějak zhruba vím o čem to celý bude? Holt už máme youtube a tyhle filmy zas tak nezabíraj. Na druhou stranu se nezdržím komentáře, kterej říkám u spousty filmů a řeknu ho i zde. Nijak mě to nenadchlo, ale když vidím co se v téhle době pouští do kin za filmy, tak i tohle je svým způsobem velice kvalitní dílo. Vlastně chápu lidi co to nadchne a alternativním maminkám a hipíkům na gymplu doporučuju. ()
Drsné, kruté, smutné :-( ()
"... a za 275 dní se tady prý zase něco stane." Nepříjemný, syrovo-magický film, který vám sdělí "jen" tolik, že válka je peklo. A přesvědčivě. ()
Opravdu těžko mohu posoudit autentičnost, ale vypadá to opravdu děsivě. Sbírání min dětmi za účelem zisku jídla, to je opravdu silná káva. Teď teprve docenim to, jak krásně se mám. Takhle tragicky jsem si to asi nepředstavoval ani v těch nejpesimističtějších úvahách (přiznám se, že jsem nad tím dřív asi ani tolik neuvažoval). Jen pro silnější povahy a asi ne pro diváky, na které nemají city ždímající scény pražádný účinek. ()
Moc válečného charakteru to nemělo, ale budíž. Je to krásný snímek a dětech, kteří musejí hledat a sbírat miny i pod tím, že vědí, že jim to může ublížit. ()
Obsazení dětských neherců, navíc zmrzačených, do protiválečného filmu může být vnímáno jako citové vyděračství. Ale režisér si tu k dosažení burcujícího účinku už ničím dalším nepomáhá. Žádné osvědčené filmařské fígle, sladkobolná hudba nebo zjednodušující schémata, tohle je autentický pohled do světa, v němž utrpení je bohužel naprosto všední věcí. Prostředí utečeneckého tábora, v němž pan Satelit jako dětský Kmotr svoje chráněnce pevně ovládá ale netyranizuje, spíš jim pomáhá přežít, je krutou realitou, ne konstruktem filmových ateliérů a samo o sobě nese dramatický náboj filmu. Tragický příběh, který je do něj zasazený, už jen dokresluje ten chmurný a přece život oslavující obrázek. ()
film, kt. herci-deti nehrajú, ale rovno žijú ()
"Želvy mohou létat" nepatří mezi filmy, které vás pohladí po duši. Naopak, jedná se o snímek s drásavou atmosférou, podpořenou dětskými rolemi, které jsou ve svém prostředí doma. Téměř nedávné události jsou nám servírovány prostřednictvím každodenních starostí dětí z uprchlického tábora poblíž hranic. Samozvaný, poměrně namyšlený "generál" Satelit, sotva třináctiletý kluk komanduje a rozdává rozkazy místní stařešině i starostovi, svým dětským chráněncům, kterým organizuje sběr nášlapných min a lecjaké munice, smlouvá s prodejci o ceně antény, nových samopalů, všeho. O své svěřence se ale vlastně stará, jeho nedospělost skrytá do pozadí se naplno projeví, když je zahnán do úzkých. Role dětí do děje opravdu vtáhnou, neboť jsou neskutečně reálné. O východních konfliktech slyšíme již mnoho let téměř každý den ve zprávách, nám přijdou pořád stejné, zde je máme syrově včetně každodeních problémů života v krizi. Bolí tě zub? Vypláchni si petrolejem... Satelit, jeho nejbližší "poručník", společně s dalším bezrukým chlapcem, jeho sestrou a malým slepým dítětem tvoří nejviditelnější pětici aktérů, kteří vás do děje opravdu vtáhnou. Dramatické, nevlídné, ale jsem opravdu rád, že jsem snímek shlédl. 80%. ()
Nemůžu uvěřit některým zdejším recenzím. Čekala jsem film s naivními dětskými herci bez talentu; film, který prvoplánově těží z dnes "moderního" přístupu FUJ AMERIKA. Ale Želvy jsou úplně o něčem jiném. Právě proto, že v táboře se nacházejí pouze děti a starci - není to film o dětech (zvlášť když červená panenka není sestrou ale matkou). Jsou to dospělí, mají dospělé starosti a nic na tom nemění ani fakt, že mají dětské tváře. Zvlášť chlapec "Bezručka" je naprosto dokonalý a jedna ze závěrečných scén, kde sbírá pusou boty své sestry a přitom si pahýlky otírá oči - za to nemůže mátový olej - to je skutečný pláč. Scéna s netečnými běžícími Amíky je taky příznačná: S námi odchází vaše utrpení. Haha Vrchol letošního Projektu 100 Promiňte Buñuele a Dalí... Výborný komentář: Suchinnen (to oběšení sedí;-) ()
Krásný film z Předního východu, oblasti osídlenou Kurdy. Velký národ nemající svůj vlastní stát. Je zde krásně vykreslený princip moci na malém chlapci "organicujícím" ostatní v předvečer invaze Američanů proti Sadámovskému Iráku. Země nikoho, kde čas jako by ani neexistoval... Krásná byla věta starce, kdy řekl panu Satelitovi to bylo samé USA, USA a teď jsi šlápl na jejich minu..... ()
Na to, koľko bol film toľko ospevovaný je naozaj slabý. Nespravil na mňa žiadny dojem. Neviem či som taká necitlivá, ale ani tie deti na mňa nezapôsobili ľútostivo. Nudila som sa, postavy nesympatické...a všetko to pôsobilo akosi umelo, nedopomohla k tomu ani tienistá atmosféra, ktorá síce k vojnovým filmom patrí, ale tu ešte podčiarkovala celý zlý dojem. ()
Každý kdo sleduje tento film v pohodě a klídku svého domova, žasne nad surovým zobrazením války z pozice sběračů min, a jediného co ho může napadnout je... válka je svinstvo, miny jsou ta největší zhovadilost a odnesou to civilové v tomto filmu zejména děti. ()
Videl som to kedysi na ČT. Pamätám si na toho malého zmrda čo tam všetkým šéfoval. Mal som chuť mu dať jednu do držky. No a potom mi bolo z toho celého tak trochu nevoľno. Dej si už celkom nepamätám ale tá ťaživá atmosféra vo mne zostala. ()
I želvy létají... Název, který o filmu neříká vůbec nic, ale který po jeho shlédnutí pochopíte. Velmi drsný pohled na irácký utečenecký tábor, ve kterém kvůli válce zůstávají jen děti a staří lidé. A právě kvůli dětem je film tak tvrdý, jako realita sama. Rozhodně doporučuji shlédnout a brát při tom v úvahu vše, co víme o iráckém konfliktu z médií. ()
Vyborny film. Ukazuje neradostnou situaci jedne iracké vesnicky ale nesnazi se zdimat slzy za kazdou cenu, to se mi libilo.. ()
Film zpracovává velmi silné téma, ale hlavní příběh o přechytračeném mladíkovi Satelitovi je emocionálně chladný, trochu to zachraňuje vedlejší zápletka s Agrin, ale to je dost málo na 3*. ()
Jestli mohou želvy létat, to opravdu nevím. Ty moje končí pod hladinou a již se nevynořují. Nebo po osvěžujícím letu vysvobození tvrdě dopadají na kámen. Jde o želvy, které mají poměrně krátký život, o mládí ani nemluvě. Poznamenány takovými traumaty, že pokud by měly jejich životy pokračovat, dostali bychom se k ještě více depresivnímu snímku. Ale to je typické snad pro všechna díla vyobrazující vnitřní devastaci člověka válkou, bezuzdným násilím a zosobněným či bezosobním zlem. Za všechny mi vyvstává v mysli především Viktor Fischl. A jen tak mimochodem: vy jste se netěšili na Američany? ;-) ()
Skvěle natočenej film s obdivuhodnejma výkonama mladejch herců...Možná to neni špička válečných dramat, ale je to film, kterej na mě hodně zapůsobil. Člověk si uvědomí hodně věcí...za mě pekelně dobrý čtyři hvězdy ()
Výchovný políček pro všechny co si neustále stěžují, jak se mají špatně. Výborně natočená drsná realita z kurdského utečeneckého tábora pro našince těžko pochopitelná (živit se v osmi letech čištěním minových polí s partou různě zmrzačených stejně starých dětí přeci jen není v našich končinách běžné zaměstnání). Už úvod s anténami (jako z pera Monty Pythonů) je předznamenáním nevšedního zážitku a na hudrujícího staříka nesoucí si tu svoji stejně jako Ježíš svůj kříž dlouho nezapomenu, ale z té úsměvné stránky filmu je toto asi tak všechno. Následuje jen syrovost budící soucit a obdiv. Většina komerčních filmů známých z tohoto prostředí je totiž o udatných amerických vojácích (příznačně pouze procházejích táborem v závěru filmu), kde se hrdinové toho našeho opět stanou pouhou kulisou k jejich hrdinským kouskům. ()
Reklama