Režie:
Bahman GhobadiKamera:
Shahriar AssadiHudba:
Hossein AlizadehHrají:
Soran Ebrahim, Avaz Latif, Hiresh Feysal Rahman, Saddam Hossein Feysal, Abdol Rahman Karim, Ajil ZibariObsahy(1)
Všechny války a násilí přinášejí smrt, utrpení a ničí budoucnost. Kdekoliv se lidé na sobě dopouštějí násilí, jsou kolem vždy i bezmocní svědkové a oběti zároveň - děti. Jejich šokující příběhy média nezaznamenají, z bombardérů, tanků a vojenských velínů nejsou vidět. Ony však, pokud přežijí, tyto strašné zkušenosti s sebou nesou do budoucnosti.
Film jednoho z nejpozoruhodnějších íránských režisérů současnosti Bahmana Ghobadího Želvy mohou létat byl natočen v autentickém prostředí kurdského utečeneckého tábora na irácko-tureckých hranicích v roce 2004 a vrací se do období několika týdnů před americkým útokem na Irák. Ghobadí, sám kurdského původu, se rozhodl jej natočit poté, co těsně po skončení americko-irácké války přijel do Bagdádu a stal se osobním svědkem otřesných dětských osudů, které za sebou poslední konflikty zanechaly. "Děti jsou totiž v každé válce jejími prvními oběťmi. Každému to bylo ale úplně jedno. ... Rozhodl jsem se natočit protiválečný film."
Děti, které v Ghobadího filmu vystupují, jsou samozřejmě neherci. Jejich výkony však působí nesmírně autenticky. A ve světě neexistuje režisér, který by dokázal s takovou znalostí a přesvědčivostí odhalit skutečný život obyvatel těchto krajů, známých v západní Evropě jen z populistických hesel, jimiž se ohání světová politika.
Film, který je prvním iráckým filmem natočeným po pádu Saddáma Husajna, viděli diváci rekordních osmdesáti filmových festivalů! A o tom, že Ghobadího nemilosrdná, syrová výpověď zapůsobila po celém světě, svědčí řada čtyřiceti mezinárodních a tří národních cen.
(oficiální text distributora)
Recenze (129)
Jedni kladou nášlapné bomby, které jiní vyrábějí, a spokojeně si pak svých výdělků užívají v teple svých domovů, dál se o to co vyrovili nezajímají. Vojáci nakladou "nášlapáky" pracně tam, kde je zase pracně sbírají tamní, aby si vydělali nějaký ten peníz za prodání je těm, co je ještě budou potřebovat. Nejen na Turecko-iránské hranici mají informace cenu zlata! Ještě že mají v utečenských táborech naději, že jim Američané pomohou, ale pokud nemají ropu, tak jim zase Američani nemohou nabídnout solidární akci - "Ropa za potraviny!". ***Kurdové jsou na Zemi nejpočetnější etnikum, které nemá vlastní stát. (1.10.2010.) ()
Aj takýto je život. Život detí. Veľmi skutočné, veľmi smutné. ()
Jo, život v Iráku zřejmě stojí za hovno. Ale ukazovat to jen na příkladu zmrzačených a umírajících dětí, to mi příjde trošinku prvoplánové, nehledě na to, že optiku "děti odhalují svou čistotou nedokonalosti světa dospělých" z duše nesnáším. ()
Názor na situaci se nezměnil, jen trochu obohatil. Syrovost výjevů byla sugestivní a některé scény (utopení dítěte, mina - lekl jsem se jak kráva) skutečně jedinečné, ale jakýkoli film, který bude vyprávět o uvřískaných malých parchantech u mě nikdy velkou naději na úspěch mít nebude. Solidní 3. ()
Mě do tohoto jinak drsně realistického snímku naprosto nezapadají nadpřirozené schopnosti Kaka a strašně mi to vadilo. Jinak to byl velmi silný zážitek. ()
Je to smutný film o smutných osudech, který má několik opravdu velice silných scén. Třeba týrání toho prťouse mi bylo fakt fyzicky nepříjemné. Mezi těmihle scénami je ale strašně moc nudy, kdy se spolu neustále místní Arabové baví o nesmyslech. Abych řekl pravdu, vydržel jsem to asi do půlky, pak jsem skočil na pár scén ke konci, abych věděl, jak to s hrdiny dopadne (a teda uznávám, že konce stojí za to, protože je hodně krutej). ()
Neverím, že podobne malé deti sú schopné zhovárať sa jazykom dospelých akokoľvek ťažko skúšané sú. Nespochybniteľne (zá)vážna téma mne podaná príliš prvoplánovo a vydieračsky ! ()
Smutné... Nemám k tomu co víc dodat. Tohle slovo to asi vystihuje nejlépe. PS: snad ještě něco - nesouhlasím s názory, že dětští herci v tomto filmu vydírají diváka... 8/10 ()
Film ,kterému jsem dokázala uvěřit!Uvěřila jsem ,že v pro nás neuvěřitelném světě to tak opravdu je.Silně jsem si uvědomila ,jak jsem ráda ,že žiju tam kde žiju a mám se tak jak se mám. ()
Pro mě osobně zklamání,v kontextu moderní íranské kinematografie se jedná spíš o krok dozadu.V některých scénách je příliš patrné rozrušení režiséra nad smutným vývojem událostí v jeho domovině,a této zátěži podléhá i příběh a rytmus jeho vyprávění.V Íránu se rozhodně točí lepší filmy,pro srovnání doporučuji zhlédnout filmy například Samiry Makhmalbaf,Marziyeha Meshkiniho nebo Majida Majidiho. ()
Želvy mohou létat jsou silným a těžce stravitelným filmem. Ghobadi se opět soustředí na surovou výpověd svých postav, na což se opravdu nekouká dobře. Příběh je zajímavější a podle mě silnější než v případě dalšího režisérova filmu Čas opilých koní. Určitě si snímek nepustím v nejbližší době znova a Bahman Ghobadi pro mě patří mezi stěžejní režiséry iránské kinematografie a jsem upřímně zvědav na jeho další počiny. ()
Věřím, že tematika filmu dovede diváka zaujmout a vyvolat v něm nějakou emotivní reakci, zvlášť když se jedná o děti, o kterých se raději bojí přemýšlet. Určitě se jedná o problém, o kterém se v širším povědomí nemluví. Jenže se nedovedu zbavit dojmu, že snímek působí prvoplánovitě a a příliš naivně. Želvy mohou létat totiž nenabízí nic víc než neustálé drásavé scény s dětmi zachycující jejich utrpení. Morbidní příběh se nakonec dostává do roviny, kdy se holčička snaží zbavit dalšího dítěte, aby se o něj nemusela starat. Dále se mi ve filmovém příběhu nelíbil fakt, že sotva desetiletá děcka dovedou hlásat rozumy a jejich moralizování nad světem působí jen jako hezká scenáristická hříčka. To si ty děcka opravdu ani na chvili společně nehrajou, nedovedou zapomenout alespoň na chvíli na realitu a prožívat dětství? Příběh je tak chudý, že si tvůrci musí vypomáhat příběhem o chlapci, který vidí budoucnost. Tato vložená rozvíjející se dějová linie mi ve filmu naprosto neseděla a příběh tím ztrácí na tempu, které je ovšem při akčnějších scénách strhující. Navíc ať je to jak chce, dětští představetelé zkrátka nejsou herci, neumí hrát a jejich strojové opakování naučených replik, pohledů a gestikulace mě neustále vytrhávaly z filmového příběhu. Je mi líto, ale podle mě tento snímek nabízí trochu málo a nehodlám tleskat jen proto, že bych kvůli společenské povinnosti asi měl... ()
Válka si oběti nevybírá a příběh dětí uprchlíků ve válkou zničené oblasti na mě zapůsobil. Ale to nemůžu úplně říct o filmu jako celku, protože zejména první polovina byla na můj vkus celkem rozvleklá. V druhé polovině už je dost dramatických momentů, které člověka chytnou za srdce, ale jako celek za 3,5*. ()
Film o dětech, natočenej dětskýma očima, dojemnej, bez snahy dojmout. Děti bez rukou, nohou, děti slepý a jinak postižený (nejen tělesně) se v něm proháněj jen tak mimoděk, že vám jich není ani líto, protože ony samy se taky nelitujou. Děti, pro něž je dětství na jednu stranu to tam, a na druhou je v nich tak moc dítěte, jak to jejich věku přísluší. "Matiku už uměj, teď se musej naučit střílet." ()
když jsem šel z projekce, bylo to tak na 4*, když jsem přišel domů a nemoh půl dne nic dělat, protože mi bylo totálně na nic, přidala se ta patá hvězdička zcela sama..tohle je hodně silnej film ()
80 % - Působivý film s výtečným hercem v hlavní roli. Nepůsobilo to na mě dojmem laciného dramátka, které účelově dojí slzy z divákových očí, ale tak jaksi přirozeně podané. ()
Produkcie z takych statov ako irak sa len tak lahko nevidia,a preto male plus aj za to...a ktomu Satelit bavil celu stopaz, takze spokojnost :),NAZDAR ()
Sice jsem nějak nepochopil název, ale to nevadí, protože film je to dobrý, i když místy až moc uřvaný, ale ono to asi patří k naturelu oněch lidí. Místy úsměvné a místy mrazivě drsné, takový je tento filmový koktejl. ()
Tři podivné linky (kluk co předpovídá budoucnost, kluk co šéfuje místnímu minovému gangu a sociální drama s problémovým děckem) jsou pospojované spoustou bezrukých a beznohých dětiček, které se motají v iráckém bahně. Nevím, zda jsem více trpěl citovým vydíráním mrzáčků nebo rozsypaným příběhem bez hlavy a paty. Nejlepší moment byl záběr hned na začátku filmu, když děti nastavovaly na kopci satelity a otcové na ně hulákali, jak je mají natočit. ()
Film není silnej a přitažlivej tím, že hromada dětí z Iráku je v prdeli a místo masturbace tráví čas sbíráním nášlapných min. Hlavní doménou je uvěřitelná lidskost v nelidském prostředí. Režisér záměrně míchá prvky realismu s mystickými předpověďmi budoucnosti, které konvenují s dětskou naivitou. Právě kombinace nevyspělého s vyspělostí pod vlivem okolností je pro film důležitá. Rozhovor s učitelem versus hledání červených ryb. Je těžké být dospělým, když ste ještě díte! S kočkou, co přišla do vesnice si nezapícháte, to dítě není její, ona nechce bejt o deset let starší. ()
Reklama