Obsahy(2)
Filmové ztvárnění populárního románu Borise Akunina ze série o Erastu Fandorinovi zdobí celá řada mezinárodních hereckých jmen. Mezi nimi nechybí držitel Oscara NIKITA MICHALKOV a největší hvězda současného ruského filmu OLEG MENŠIKOV. Státní rada je volným pokračováním Akuninových děl Azazel a Turecký gambit. Na hlavního hrdinu – agenta ruské kriminální policie Erasta Fandorina tentokrát padá obvinění z vraždy generála Chrapova ve vlaku z St. Petersburgu do Moskvy. Iniciály BG nalezené na rukojeti nože patří socialistické teroristické skupině, která děsí obě dvě města. Očištěný Fandorin má podezření, že teroristé mají své lidi v policejním oddělení. Nezbývá, než do zamotaného případu zapojit legendárního detektiva Pozharského... (oficiální text distributora)
(více)Recenze (12)
Chystám se napsat komentář a zjistím, že uživatel Aky vystihl moje dojmy takřka do písmene, až na to, že já budu o jeden bod skoupější. Ano, první tři díly ze čtyř jsou hodně zmatené, postavy dost zvláštně reagují na události okolo a vyšetřování jako kdyby ani nechtělo skončit úspěchem. Sám Fandorin je tu jen takovým stínem muže ze svých předchozích dobrodružství, skoro nic neudělá a i ten jeho milostný románek tam prakticky nemá opodstatnění. Po třech dílech jsem uvažoval o hodně sžíravém komentáři, ale pak přišel poslední díl. Jakmile se Michalkov rozjede se svým proslovem o budoucnosti Ruska a jeho obraně před špínou, konečně to dostane obrátky, které to potřebovalo od začátku. Poslední díl byl výborný a škoda, že to tak nevypadalo celé. ()
Ak sa spoja nuda a monštrózna stopáž, nemôže to dopadnúť dobre. Hlavne, keď to porovnám s Tureckým Gambitom z rovnakého roku, kde sa kriminálna zápletka vie zaodieť v o triedu lepšom kabáte. Spracovanie pôsobí viac televízne, hoci o vierohodnosti historického zasadenia by mohli Rusi dávať iným produkciám hodiny. To spolu s Nikitom Michalkovom sú jediné plusy tohoto málo prehľadného, svojimi postavami nepresvedčivého a nudného krimi. ()
Třetí film o Erastu Petrovičovi je v jiném duchu, než oba předchozí, to zaprvé. Fandorin je sice černovlasý, ale už zas je hnědooký a ani tady to nevadí, to zadruhé. Požarského bych zastřelila od první minuty, protože mi strašně lezl na nervy, to zatřetí. Miluju filmy, kde se objevuje Chrám Vasila Blaženého, i když to nesouvisí s dějem, to začtvrté (ten chrám nikdy nesouvisí s dějem, to zapáté). Strašně mě mrzí, že ta knížka nevyšla v češtině, to zašesté. ()
Druhý příběh Erasta Petroviče Fandorina v televizní seriálové podobě dle knihy Borise Akunina, kde si ho s veškerou úctou a grácií pro změnu zahrál Oleg Meňšikov. Pevný scénář a herecké výkony dávají dílu ohromnou šanci. Atmosférou a stylem nemálo připomíná asi nejznámější britskou postavu spisovatelky Agathy Christie a tím je Hercule Poirot, takže jeho fanoušky by mohlo oslovit i toto dílo. Tvůrci seriálu si dali záležet na výpravě a i kamera podtrhuje vše podstatné. Co filmové okénko, to honosný obraz. Literární předloha je znát, ale to jistě bylo úmyslem. Nic naplat. Tady se ruští tvůrci hodně vytáhli. ()
Skvělá výprava, oba hlavní představitelé na hranici dokonalosti. K absolutnímu hodnocení jsem se neuchýlil jen proto, že do tří čtvrtin je vyprávění dost nepřehledné, chvílemi až zmatené, což způsobuje, že se člověk musí víc soustředit na to, kdo je kdo, jak se vlastně jmenuje, kdo komu píše a pod. Poslední čtvrtina je ovšem excelentní a všechny výtky, které předcházely, téměř odpouštím. ()
Reklama