Režie:
Jana SemschováKamera:
Jiří KolínHudba:
Jiří SvobodaHrají:
Jana Krišicová, Maroš Kramár, Ladislav Mrkvička, Jana Dolanská, Drahomíra Hofmanová, Ladislav Křiváček, Miriam Kantorková, Monika Šeligová (více)Obsahy(1)
Ani přítomnost televizního štábu, který mapuje život a touhy dospívající mládeže, ještě nezaručí opravdovost a věrohodnost pohledu. Televizní tvůrci se v tomto filmu se zaměří na nadějnou sportovkyni, která však vyrostla v dětském domově a nyní se potýká s mnohými nesnázemi, neboť zůstává mnoho věcí, které si ještě musí ohmatat. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (12)
Syndrom skupinové inteligence platí v tomto prostředí dvojnásob díky formování. Většina příběhů z děcáků je proto tristní a hloupá už ze své podstaty. Tento samozřejmě není výjimkou. Snad kromě Mrkvičky je většina postav navíc značně nesympatická, s hlavní hrdinkou v čele. Ne náhodou to byla jediná role. ()
Toto vůbec není špatný film. Krásná Jana Krišicová vede linii, kterou podpírá Ladislav Mrkvička, judo a několik zajímavých dialogů. Překvapil mě Maroš Kramár, doteď jsem měl pocit, že se objevil až nedávno a teď koukám, co už má jako herec za sebou... "Jsou domovy pro děti a domovy pro důchodce. My máme to štěstí, že si to odbudeme hned ze začátku." ()
Zajímavý a řekla bych i stále aktuální snímek z prostředí dětského domova. Můj blízký příbuzný jeden takový řediteloval, tak to z prázdninových návštěv znám. O děti je zde materiálně velmi dobře postaráno, ale když odcházejí do života nevědí jak vypadá kostka cukru, protože čaj i kakao dostávají k snídani už oslazené. Mají svůj vybavený pokoj, pěkné, personálem prané a udržované oblečení, televizi a další technické vybavení, bez něhož si neumí dnešní mládež život představit a najednou se musí postarat o sebe sami a začít od nuly. Tento snímek zůstává někde na povrchu a to je škoda. Je sice z jiné doby, ale podstata zůstává stejná. Martině to vyšlo, ale co ti ostatní? ()
Podobných filmů z dětských domovů se u nás tenkrát točilo poměrně dost. Tohle pro změnu vypovídá o dospívání dětí a jejich odchodu do běžného života, který bývá pro většinu hodně těžký. Není se co divit , když mají pár stovek na knížce, pak se nemůžou divit , že končí v kriminálech. Práce v takovém domově není jen příjít a odejít v určenou dobu domů je to spíš poslání, nebot ty děti potřebují péči pořád. Kdo z nás se neopil či někde nerandil a pod, to samé zažívají i děti v tomhle filmu. Velice dobře se sem hodí L.Mrkvička jako ředitel, který má celkem trpělivost, ale umí se i našvat. Hlavní hrdinka je taky dobře vybraná, smutné je, že se nechá natáčet do dokumentu o tom jak se jí vede "dobře" po odchodu z děcáku, ale ve skutečnosti nic nemá ani nábytek. Další sonda do života opuštěných dětí. ()
Pozapomenutý a kupodivu povedený snímek o problémech mládeže v dětském domově. Hlavní postavě Martině už bylo dávno osmnáct a přesluhuje. Její problémy s dospíváním dávají všem zabrat, hlavně řediteli ústavu, kterého výborně ztvárnil Ladislav Mrkvička. I on má své životní problémy. Spoustu let žije sám a bydlí v ústavu také. A proto má pro Martinu určitou slabost a pochopení a snaží se jí všemožně pomoc. Do toho se navíc motá nějaký filmový štáb a natáčí o mládeži dokument. Snímek je jakousi kritickou sondou své doby, která vlastně zůstala aktuální dodnes. Každý se v pubertě někdy opil, s někým randil, chodil na diskotéky a vůbec dělal lumpárny. A to vše se tu řeší. V domově když dosáhnou dospělosti, mají odejít do života, ale jen s několika stovkami na knížce, jako Martina. Ale co dál? Jana Krišicová ztvárnila Martinu opravdu přesvědčivě, jakoby to sama prožila. Je to film tématem skutečně k zamyšlení. ()
Reklama