Režie:
Lodge KerriganScénář:
Lodge KerriganKamera:
John FosterHrají:
Damian Lewis, Abigail Breslin, Amy Ryan, Stephen McKinley Henderson, Frank Wood, Christopher Evan Welch, Tina Holmes, Sharon Wilkins, Mellini Kantayya (více)Obsahy(1)
William Keane je třicátník, zjevný schizofrenik, stále promlouvající sám se sebou a také s kýmsi imaginárním. Osočuje ho, utíká před ním, útočí. Bloumá po autobusovém terminálu a městských ulicích, ptá se lidí, zda neviděli jeho dceru. Svůj stín zahání vodkou, drogami a krátkými sexuálními setkáními. Jeden večer potká v levném hotelu ženu s dívčinou a naváže kontakt, kterým se možná může něco změnit. (Dimo)
(více)Videa (1)
Recenze (32)
Silné drama o touze znovu být otcem a prožívat emoce s tím spojené. Příběh o zoufalém hledání odpuštění a poslední možnosti rozloučit se se svými nejbližšími. Kerrigan vtiskne objektiv kamery až do Lewisova obličeje a nehne s ní ani o píď až do závěrečných titulků. Sonda do nemocné a ztracené duše muže bez vydírající hudby, střihu či zpomalených záběrů. A v neposlední řadě ukázka hereckého mistrovství Damiana Lewise, jehož neustále něco mumlající postava (ať už frčí na koksu, rozdává si to na záchodcích nebo jenom s láskyplnou péči sleduje svou svěřenkyni) chytá pod krkem a táhne do míst, kde by se nikdo z nás nechtěl ocitnout ... ()
Těžkej, těžkej film. Stačilo pár minut abych se naprosto vcítil do Williama, kterého hraje Damien Lewis a hraje ho naprosto perfektně. Je to především jeho zásluha, že hodnotím film tak vysoko. V první polovině nám režisér ukáže Williama, co dělá jak se chová apod. Ve druhé polovině pak sledujeme Williama jak se seznámí se spolubydlící a její dcerou. Díky tomu jak režisér od začátku vyobrazil Williama, pak nevíte co od něho čekat, co udělá. Chvílemi jsem se opravdu bál, to když režisér podstrkuje záběry kterých si lze myslet cokoli, v tu chvíli je to dost nepříjemný snímek. Pak ale přijdou scény kdy William vyzvedává Kiru(dcera spolubydlící) ze školy, pomáhá ji z domácím úkolem, jdou spolu bruslit, a to mi vrátilo trochu klidu a úsměvu do tváře. Přesto jsem měl pořád strach aby neudělal žádnou blbost. Perfektní film, Perfektní režie L.H. Kerrigana, perfektní herectví Damiana Lewise, Velice zajímavý konec. ()
Zajímavé drámo, zpracované tak pitomě, že by jeden plakal. ~~~ Třicátník Will, poněkud zubožený, žijící v levném motelu, pobíhá zmateně po New Yorkském autobusovém nádraží, hledajíc svoji malou dcerku, která se mu už před dlouhou dobu právě tady ztratila poté, co ji jen na chvilku spustil z očí. Vyčítá si to, mluví sám k sobě, honí neznámého imaginárního únosce a pobírá invalidní důchod na svoji psychickou poruchu, Otázkou totiž je, zda kdy měl dcerku a zda ta se někdy ztratila. ~~~ Z jeho světa jej vytrhne až příjezd matky s malou dcerkou do téhož levného motelu a krátká doba, po kterou bude Will děvčátko hlídat. ~~~ Naprosto minimalistické a nízkorozpočtové s brilantním Damianem a panenkovskou Abigail. Bohužel je to ale i přes Damiana poněkud dost nudné, roztahané a po konci filmu víte stejné prd, jako jste věděli během prvních minut filmu. Takže pokud mi něco zásadního neuniklo, je to jen něco ála "zajímavý studentský počin". Tečka. ~~~ PS: Ve filmu, kromě jedné scény s juboxem v baru, nezazní ani tón hudby. Film nemá žádný soundtrack a naprosté ticho je i u závěrečných titulků ()
Minimalistická pochoutka s jasně stanovenými pravidly jisté nemoci, která většina zde komentujících zdárně nepochopila. To by ani tak nevadilo, spíše je zábavné, že většina zde komentujících ignoruje vyřčená fakta ohledně hledaného dítěte z úvodu filmu. Krásný a jednoduchý snímek pro přemýšlivé s excelentními hereckými výkony nejen ústřední dvojice, ale také Amy Ryan a báječnou atmosférou. Nejbáječnější a nejvěrohodnější snímek o schizofrenii, který jsem doposud viděl. Režisér Kerrigan ví, o čem vypráví. 90% ()
Úplně civilní film, kterej je postaven na třech hercích. Samozřejmě výborný Damian Lewis, kterého mi bylo líto. Celou dobu jsem si říkal, jak člověk, kterej trpí samomluvou, těžkou paranoiou, a schizofrenií, je schopnej sám se sebou vůbec žít. To dění je navíc dost nepředvídatelné - vzhledem k tomu, že divák netuší, zda on neudělá nějakou stupidní volovinu. O to víc člověk s nim pak soucítí, když zjistí, že v nitru je to vlastně sympaťák. Ten "nejasný" konec neslibuje moc přízně do budoucnosti. Po skončení filmu, jsem dost přemýšlel nad tou samotnou postavou, jak vlastně jeho zmatený život může vůbec pokračovat?! Není zde ani žádnej soundtrack, jen ruch projíždějících aut a aglomerace. Skutečně mám rád, pokud můj oblíbenej seriálovej herec, má nějaké béčko, či upřímnou bokovku k tomu, aby mohl předvádět herecký koncert. Keane je těžší film i v takovém žánru, protože zde není žádná ikonická melodie, žádný fešný audiovizuál a kamera po většinu stopáže snímá Damianův zmatený kukuč. Není zde prostě vůbec nic, co by se běžnému, konzumnímu divákovi mohlo líbit. ()
Reklama