Režie:
David FincherScénář:
James VanderbiltKamera:
Harris SavidesHudba:
David ShireHrají:
Jake Gyllenhaal, Mark Ruffalo, Anthony Edwards, Robert Downey Jr., Brian Cox, John Carroll Lynch, Richmond Arquette, Chloë Sevigny, John Getz, John Terry (více)VOD (6)
Obsahy(2)
Rozvedený Robert Graysmith pečuje o synka a pracuje jako karikaturista v San Francisco Chronicle. Tady se také v srpnu 1969 dostane k případu záhadného vraha, který o měsíc dříve v kalifornském Vallejo zavraždil mladou Darlene a těžce zranil jejího přítele Mikea. Vrah rozeslal redakcím řady novin dopis, v němž tvrdí, že vraždil už v prosinci, a požaduje zveřejnění zvláštní šifry. V září zaútočí znovu a jeho oběťmi se stanou Cecilia a její přítel Bryan, který vražedný útok přežil. Robert začíná být případem posedlý a obtěžuje redaktora Paula Averyho, který o něm má psát. Po čase se spřátelí a společně sledují nejen další zločiny a zprávy, které vrah novinám rozesílá, ale také práci detektivů pověřených vyšetřováním. Averymu se podaří získat důkazy, že dosud záhadný vrah, přezdívaný Zodiac, poprvé vraždil už v roce 1966, kdy se jeho obětí stala studentka Cheri Jo. Zodiac oznámí, že už své zločiny nebude zveřejňovat. Detektivům se podaří dostat na stopu Arthura Leigha Allena. Důkazy proti němu však nejsou dostatečně průkazné, a tak musí být propuštěn. Policistům se stále nedaří dopadnout vraha ani usvědčit Allena, považovaného za hlavního podezřelého. (TV Nova)
(více)Videa (3)
Recenze (1 365)
Jeden z 500 největších filmů všech dob časopisu Empire. Pro mne pečlivě natočená, napínavá, nadprůměrná krimi. Bohužel má o něco delší stopáž a je v podstatě bez pointy. Od Davida Finchera jsem čekal o trochu víc. Trailery: http://www.csfd.cz/film/221713-zodiac/videa/ ()
This is the Zodiac speaking. I wish you a happy Christmas. Dokonale zpracovana udalost o nejznamnejsim nejpopularnejsim americkym vrahem.. potesil taky Dirty Harry :-)) Sceny vrazd jsou precizne zpracovany, vsechny role precizne zahrany, atmosfera navozena....precizne :-). Jedine minus bych videl v prilis tahle dejove linii, prece jen se daly nektere nedulezite faktory vypustit.. to je asi vse, co me ted napadne.. velmi dobre 4 ()
Nádherně stylizovaný, bezchybně zahraný a tak akorát ukecaný, kompaktně působící film, který je (s ohledem na svůj žánr) nezvykle klidný a bezstarostně plynoucí, asi stejně jako doba, ve které se odehrává. Pestrobarevné herecké obsazení, plné schopných aktérů v čele s Jakem Gyllenhaalem a Robertem Downey Juniorem. Mým favoritem se však stal Mark Ruffalo, který svou rolí v Zodiacovi definitivně potvrdil, že nesmí v žádném případě chybět v mé top 5ce. Film má atmosféru docela dusnou, kterou doplňuje pocit strachu a nejistoty, toto všechno by tvořilo film hodný maximálního hodnocení, vše však kazí stálý posun děje (bohužel je film dle skutečných událostí). Na obrazovce se objeví "o měsíc později", uběhne scéna a objeví se "o dva roky později", uběhne scéna a... Tohle mi zkazilo pocit z dokonale budované atmosféry a nebyl jsem napjat jako u ostatních filmů mistra Finchera. Zodiac se měl jeho příběhem jen inspirovat, takhle je to "jen" hutná, vyvážená a téměř pětihvězdičková kriminálka. ()
David Fincher u mě měl letos těžkou pozici. Překonat takřka geniální "sedmičku" zdál se být úkol nemožný. Jenže tohle je sakra Fincher, takže to samozřejmě dopadlo tak, jak jsem čekal. Výborně. Skvěle napsaný scénář dává prostor pro vytříbenou režii, kde i ten nejobyčejnější záběr vypadá originálně a přivádí diváka do vizuálního nebe. Typická depresivní deka je sice pryč, ale Fincher ukazuje, že ji nepotřebuje cpát do každého svého filmu, stačí mu příležitost k plynulému vyprávění, při němž může do sytosti uplatnit své hvězdné vypravěčství, do nějž vkusně a sugestivně vkládá jednotlivé vražedné scény, při nichž si vskutku nebere servítky, přičemž neopomíjí rozkreslovat motivace postav. Zodiac nicméně postrádá mainstreamový tah na bránu a právě kvůli tomu dochází k místnému protahování, které unesou opravdu jen požitkáři, kteří nepřišli na další detektivku, ale na mistrovské dílo člověka, který se nebojí hrátek s divákem a upřednostňuje vše pro výsledek a ne pro výdělek. 9/10 ()
Galerie (56)
Zajímavosti (43)
- Tvůrci filmu najali skutečného soukromého detektiva, aby zkusil pátrat po pravém Zodiacovi. Náklady na něj pak zahrnuli do rozpočtu filmu. (Geralt z Rivie)
- Natáčení probíhalo v Los Angeles, San Franciscu, Long Beach, Vallejo, Walnutu, Downey a Southgate (Kalifornie). (Tygrys)
- Film byl natočen na digitální kameru Thomson VIPER FilmStream, která má čip velikosti 2/3 palce, což je o dost menší než klasické 35mm filmové políčko. David Fincher je průkopníkem digitálních technologií a v rozhovoru o technických aspektech natáčení se velmi kriticky vyjadřoval k naprosté zkostnatělosti holywoodských studií a jejich neochotě přizpůsobit se novým trendům. (Hawaj)
Existují v zásadě dva typy diváků: casualisté a cinefilové. První mají v oblibě Sedm, druzí Zodiaca. ____ (-spoilery-) V nejobecnější rovině je zvykem chápat horor jako žánr, v němž do naší každodenní reality proniká neuchopitelné zlo. Tím se horor liší od thrilleru. V hororech nějaké iracionálno devastuje náš racionální svět, kdežto v thrillerech jako Sedm nebo Zodiac racionálno ohrožuje iracionální svět. Dokonalost a preciznost sériových vrahů z obou Fincherových opusů jako by kontrastovala s nedokonalým a iracionálním světem kolem nás. Přesně naplánované vraždy v Sedm, zahrnující i pořadí, v jakém je detektivové budou objevovat, usvědčuje naší realitu z nedokonalosti. Není přistižení světa v iracionálním limbu mnohem mrazivější než samotné vraždění a ohavná těla mrtvol? Není tím nejzákladnějším a nejpůvodnějším motivem thrillerů odhalení nesystematičnosti a chaotičnosti našeho světa, který se rozumně pouze tváří? V akčním thrilleru Přepadení v Pacifiku pronese Gary Busey před zatopením námořníků nenápadnou, ale o to důležitější repliku: „Zni to šíleně, ale má to logiku.“ Šílená logika je to, co spojuje snad všechny padouchy. Z chaosu kolem nás kují nelítostný řád. Náš svět, zaostávající za svým potenciálem, jsou schopni nabourat jen proto, že je neefektivní (jeden příklad všudypřítomné neefektivity za všechny: kdyby producenti neblokovali stereoskopickou technologii, nechali ji volný průběh a nevytahovali ji jen jako reakci na televizi v 50. letech a pirátství v současnosti, mohli jsme být dnes technologicky někde úplně jinde). Jistě, zlo můžeme porazit, ale opět pouze jeho vlastními zbraněmi, jak ilustruje názorně Seagal, který v Přepadení v Pacifiku vítězí jen proto, že je ještě o půl stupínku pedantštější, chladnokrevnější a systematičtější než oba padouši, na rozdíl od afektované Eriky Eleniak a zmatených námořníků. Nedokonalost světa se negativně podepisuje i na ústřední trojici ze Zodiaca. Fešácký novinář propadne chlastu, u skautíka se inteligence váže s introvertností a vyšetřovatel vlastně nikdy nic nevyšetří. Není to ale příroda, která někde ubere a jinde přidá, v extrémní podobě si takhle pohrála s Hawkingovým super mozkem vykoupeným shnilým zevnějškem a s Beckhamovým glamour tělem kompenzovaným průměrnou inteligencí, nýbrž společnost, která produkuje neefektivní občany. Na rozdíl od společností odvrhnutích, proto jí nezasažených padouchů. Thrillery a heist-movie jako Přepadeni v Pacifiku nebo Nelítostný souboj jsou politicky ambivalentní, valnou část filmu sice operují v takzvaným anarchistickým módu, nahrávají padouchům, dovolí jim zmocnit se bitevní lodi a vyloupit banku, nicméně v závěrečných minutách ucuknou zpět ke tradicím a zlo potrestají. Žánrové ozvláštnění Sedm i Zodiaca spočívá v tom, že k zatčení bezchybně uvažujícího padoucha nikdy nedojde, a když už ano, nechá se polapit sám a dobrovolně. Vzájemné a nekonečné míjení se detektivů a zločince v Sedm i Zodiacovi, iracionálna a racionálna, se de facto shoduje s tím, co provedla s detektivním žánrem Zvětšenina Antonioniho – je tu zločin, tajemství kolem původního zločinu, hledání zločince, je tu všechno kromě nalezení viníka a jeho potrestání. Mezera mezi iracionálnem a racionálnem dává odpověď na otázku, proč se závěr Sedm odehrává oproti pošmournému zbytku ve dne – tento ústupek umožnil, aby se oboje vůbec mohlo setkat. Ke všemu stojí na straně sériového vraha z Sedm pravda, poněvadž samozvaný terapeut Kevin Spacey potírá špínu z morálně zkažené společnosti, čímž pokračuje v tradici globálního léčitele ze Scorseseho Taxikáře. Lidská společnost je totiž také organismus. Organismus, který, je-li nemocen, je třeba léčit. V Zodiacu se zase příznačně dostane padouchovi nejblíže skautík, ten nejčistší a nejnevinnější ze všech, což můžeme číst konvenčně tak, že protiklady se přitahují – původ zla v nitru zdánlivě čistého, kladného protagonisty je u Finchera patrný už v debutovém Vetřelci s Ellen Ripleyovou coby nastávající matkou mimozemského monstra –, lépe však jako osudovou vzájemnost mezi skautíkem a vrahem: oba bojují proti nespravedlnosti v uspořádání světa, který svou nedokonalostí a neefektivitou ostře kontrastuje s precizními plány vrahů a násilníků. ____ Přes výtky, že je Zodiac nudný, Fincher zahlcuje diváka po celé dvě hodiny v rychlým tempu neustále novými informacemi. Je to až obsedantní, to intenzívní množství dialogů a nasazení celé podívané. Bezmála každý režisér otravuje diváka zbytečnými záběry, ať už poetickými, nebo dramaturgickou vatou; Fincher nikdy. V Klub rváčů vystřídá za prvních dvacet minut snad 90 lokací! Fincher není fenomenalista jako Malick, nebo do kosmologického módu přepínající Kubrick, nikdy se nekochá ani nepozastavuje. V Zodiacu je pouze jeden takový moment, zhruba uprostřed krajně atypický zrychlený záběr výstavby mrakodrapu, který ale dokonale postihuje Fincherovu vášeň pro vtěsnání spousty informací do jediného okamžiku. Fincher nejen zhušťuje čas pomocí vypouštění nepodstatných okamžiků, ale často klade události bezprostředně za sebe. Spíše než sled událostí jdoucích po sobě tedy Zodiac zachycuje jejich souvislý tok. Příčiny komplexity, plurality a dynamičnosti naši technologizované a medializované společnosti se v Zodiacu odrážejí ve frenetickém hemžení různých zdrojů informací: telefony, rádiem, televizory, hudbou, tiskem. Fincher ale nikdy informace nezdvojuje. Platí například, že více obrazových rovin-plánů v záběru k sobě vždycky do nějaké míry odkazuje. Je mezi nimi nějaká konexe nebo souvislost. Kdežto dění odehrávající se v interiéru a zvuky z ulice, jež se indiskrétně vtírají do obrazu, spolu nesouvisí. Fincher zvuk od obrazu oddělil, protože jinak by nemohly nezávisle na sobě poskytovat divákovi různé informace a tím hnát film kupředu. Hlavně v Sedm je zvukový design ohromující: když si uvědomíte, kolik z toho filmu se točilo v interierech, ale jak si přesto stále uvědomujeme město, ve kterém se akce odehrává. Celé to město existuje výhradně na zvukové stopě – skoro tu není exteriérový záběr. Stejně jako ve stísněných interiérech uzamknuté, ruchům ulice vystavené filmové postavy ale nemáte pocit klaustrofobie, protože víte, že tam venku je celý svět – slyšíte vystřely, hluk ulice, hádky, všechny možné zvuky. V Sedm je třeba scéna, ve které metro způsobí otřes v baráku. Fincher ale metro neukáže, tím by pouze nadbytečně zdvojoval a zpomaloval děj. V Zodiacu při rozhovoru vyšetřovatele s dětmi zase nikdy nestřihne na děti. To jsou ale přesně ty grify, které odlišují mistra od rutinéra. Učedník následuje naučené postupy doslovně a slepě; mistr je vůči ním podezíravý. ____ Co tedy Fincher ve svých filmech dělá a na čem stojí, je v podstatě to, že jednoduše vezme věrohodný a zdaleka ne perfektní postavy a zasadí je do podivného a jen stěží uvěřitelného světa. A jakkoliv na tomhle principu stojí a padá celá kinematografie a umění vůbec, u Finchera je to trademarkem. Za druhé si vybírá sofistikovaný (evropský) náměty, ale pojednává o nich v dosti zběsilým (americkým) tempu. Čili - využívá dvě překvapivě velice triviální formule. () (méně) (více)