Režie:
Nuri Bilge CeylanScénář:
Nuri Bilge CeylanKamera:
Gökhan TiryakiHrají:
Ebru Ceylan, Nuri Bilge Ceylan, Nazan Kesal, Mehmet Emin Ceylan, Arif Asçi, Ufuk Bayraktar, Fatma Ceylan, Semra Yilmaz, Feridun Koç, Mehmet Eryılmaz (více)Obsahy(1)
Isa a Bahar jsou spolu na dovolené, mnoho spolu ale nemluví a je zřejmé, že jejich vztah se rozpadá. Bahar s nevyslovitelnou bolestí cítí, že Isa není schopen její lásku opětovat. A když Isa o špatném porozumění mezi nimi otevřeně promluví, dvojice se opravdu rozchází. Zoufalá Bahar se vrací do Istanbulu sama, o několik dní později odjíždí také Isa. On však samotu dlouho nesnese a brzy vyhledá Serap, partnerku svého dávného známého – o hlubším vztahu, ať už partnerském, či přátelském, nelze totiž v případě sobeckého Isy nikdy hovořit. Od Serap, která byla jeho milenkou už v době, kdy byl ještě s Bahar, se dozvídá, že Bahar odjela pracovně na východ země. Potřeba přehlušit vnitřní prázdnotu pramenící z citové vyprahlosti ho přiměje, aby Bahar opět vyhledal. Sliby a přísahami o své proměně se ji snaží získat zpět. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (13)
Nejvíce hodnocený Ceylanův film mě vyloženě nezklamal, ale přesto zklamal. Nuri Bilge Ceylan jako herec byl fyzicky sice skoro na každém obrázku, ale jeho duše se potulovala kdovíkde. Podařilo se tak sice natočit poměrně atraktivní film, ale kdo dneska ještě stojí o atrakce, už není zájem ani o řetízkové kolotoče. Při pozorném sledování měl film spoustu much: na tváří, ve vlasech, na oblečení, ale seděly tu i mnohé nehmotné mouchy. Čtu Rosomákovu recenzi a říkám si: určitě jsme viděli stejný film, ale přece jen trochu z jiného úhlu. Tak sakra, byl to Ceylan nebo nebyl? Jméno mě nepoplete. - Čím víc je příběh slátaný z jiných příběhů, vyžaduje nápaditější vedení, režii konvergující ke genialitě. A tu zde Ceylan neprokázal. ()
Zlatá Palma - výběr ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $119,958 ║Tržby Celosvetovo $1,375,297║ ()
Mačistické a šovinistické postoje mužů z Blízkého východu bývají ve filmech často plakátově zachycovány v jejich zcela nejvyhrocenější formě (otevřený psychický teror a / či násilí), zvláště pokud jde o angažované snímky evropských tvůrců. Klima ovšem ukazuje, že mohou v mezilidských vztazích napáchat škody i pokud nabírají podobu velmi jemnou, na povrchu téměř nezřetelnou. Ceylan se opět bravurně ponořuje do emočního mikrosvěta vzájemného odcizení a chybějící empatie a nepotřebuje k tomu ani didaktické scény, ani mnoho dialogů. Navíc jde o jeden z vizuálně nejkrásnějších filmů, jaký jsem kdy viděl. ()
Když jsem odcházel ze sálu, tiše jsem souhlasil s okolojdoucími lidmi, že filmy s několikaminutovými záběry "o ničem" (muž kouká z okna, žena sedí na kopci, pláče a ve vlasech jí leze moucha) radši ne. 50 % ()
Pro mě asi nejlepší Ceylanův film. Nebrání se jednoduchým symbolikám, s postavami se těžko identifikuje, protože se před divákem uzavírají a nedají za svou maskou nahlédnout (a to ať už se postava skrývá za pláč, kamennou tvář či smích). Jde o těžko proniknutelný film, který nemá zbytečných manýristicky výtvarných záběrů, kterými by diváka prvoplánovitě upoutával a naopak oplývá dlouhými, statickými záběry, výbornou vnitrozáběrovou montáží a značně rozpolceným příběhem. A také nechává diváka neustále aktivního... ()
41st KVIFF 2006 - HORIZONS - Horizonty (Iklimler / CLIMATES / Klima) ()
N.B. Ceylan opustil svoj rodinný kaleidoskop a pustil sa do samostatného príbehu, bez postavičiek, ktoré bohato a komplexne živili jeho 4 predchádzajúce filmy. Klíma je obyčajný príbeh rozpadu jedného vzťahu, následkov po a akejsi hlúpej snahe návratu hrdinov k prvotnej emócií, čo ich dala do kopy. Ústredné duo je výborné, asi rovnako ako v prípade filmu Uzak. Ich emočné prázdno a tiché vnímanie prostredia sa dostáva pod kožu, oveľa účinnejšie ako keby neustále bľabotali a prejavovali svoje emócie explicitne. Veľkou Ceylanovou výhodou vždy bolo a ja pevne verím, že aj bude umné využitie prostredia k odrazeniu emočného stavu postáv, ale zároveň ho využíva ako prostriedok k vyjadreniu emócie - v tomto prípade odlúčenosti - či už svieti slnko, alebo padá sneh. Pre mňa zatiaľ najlepší jeho film, ktorý je paradoxne chudobnejší na dejové vrstvy a ktorého zápletka sa dá povedať jednou vetou. Podobne ako pri ostatných látkach mám pocit, že si režisér určitý aspekt toho čo zobrazuje aj odžil a tým mi umožňuje vytvoriť si k jeho témam osobnejší vzťah. No a keďže som podobnú blbosť spravil aj ja, dávam v rámci akéhosi mementa plný počet. ()
Štýl akým Ceylan podáva svoje filmy je v pre neho typickej "lineárnej komplexnosti", ktorá umožňuje divákovi nielen chápať zmysel každého jemného pohybu či zmeny výrazu tváre ale zároveň v tomto myšlienkovom súlade prežívať vizuálne orgie. Pohyby kamery, voľba uhlov, dlhé zábery atď. to všetko sa striktne podriaďuje logike príbehu a nie pokušeniu plávať s prúdom umeleckej sebarealizácie autora. Táto formálna čistota nám podobne ako v predchádzajúcom vynikajúcom Distant približuje príbeh (anti?)hrdinu sužovaného svojou neschopnosťou plnohodnotnej socializácie v rámci spoločnosti, ktorá ho obklopuje, no zároveň bolestne pociťuje i svoje zlyhania vo vzťahoch so ženami, ktoré sa mu pred očami rozkladajú v tieni spoločenskej i sexuálnej impotentnosti. Tento vzor správania napriek svojej schopnosti analytického uvažovania a rozhľadenosti(v tomto prípade profesor na univerzite) nie je schopný zvrátiť a ponára sa čím ďalej viac do komunikačného vákua, ktoré vzniká medzi myšlienkou a slovom. Tu akoby uväznený spolu s nie veľmi odlišne sa chovajúcimi známymi sa utápa vo svojej samote. Tento problém sa radí k jedným z najzákladnejších v živote človeka. Jednoducho mozog má schopnosť spracovávať niekoľkonásobne väčšie množstvo informácii, myšlienok ako sme schopný vysloviť. Práve v tomto procese výberu je priestor pre zbabelosť či skôr opatrnosť, v našej kultúre zvrátenej korektnosti tak pod povrchom prekvitajúce. Ceylan sa neskrýva za masku originálnosti a priamo divákovi podáva to čo sa vynorilo spolu s ideou autorstva, ktorá tak zrevolucionalizovala prístup k filmom. A to fakt, že režisér v skutočnosti počas svojho života natáča iba jeden film, ktorý sa v rôznych variáciách opakuje celou jeho tvorbou. Očividne považuje, určite i z osobnej skúsenosti(keďže často filmy viac vypovedajú o autorovi samom ako on o spoločnosti v ktorej žije, premietajúc do svojej tvorby autobiografické črty) tému odcudzenia sa za takú dôležitú, že rezonuje už v treťom jeho filme, ktorý som mal zatiaľ možnosť vidieť. K tomuto jeho presvedčeniu sa pridávam a myslím, že zástupy ľudí ako ja trpiacich chronickou neschopnosťou plnohodnotne sprostredkovať svoje myšlienkové pochody okoliu ako i milióny teenagerov Hikikomori nebudú taktiež protestovať. 4,5* ()
ocenenia : MFF Cannes 2006 - Nominácia na 1. cenu ()
Nuri Bilge Ceylan je relativne znamy turecky fotograf a filmar. Iklimler ma daleko k dokonalosti, ale je prijemne vidiet, ze aj v indie podmienkach sa da pracovat s kamerou viac s rozmyslom ako je tomu v sucasnej americkej a zapadnej tvorbe vobec. omar pahmuk vyhral nobelovu cenu, papez navstivil istanbul, zda sa, turecko nam ma co povedat. ()
Láska roztopená tureckým sluncem. ()
Jedna z nejúžasnějších artových studií vztahového odcizení dvojice. Překrásná kamera a niterné herecké výkony nás provázejí celou cestou skrz počáteční rozluku, uvědomění si chyby a snahu vrátit vše zpět. ()
Reklama