Režie:
Chang-dong LeeScénář:
Chang-dong LeeKamera:
Yong-gyu JoHudba:
Christian BassoHrají:
Do-yeon Jeon, Kang-ho Song, Seo-hee Ko, In-beom Go, Sung-min Lee, Yeong-jin Jo, Min-jae Kim, Ik-nam Baek, Yeong-jae Kim, Myeong-shin Park, Sang-gyoo Park (více)Obsahy(1)
Název města Miryang v překladu znamená „místo zalité sluncem“, pro mladou Shin-ae se však změní v místo bolesti a smutku. Po smrti manžela se do jeho rodiště Miryangu stěhuje i s malým synem a snaží se tu začít nový život. Otevře si hudební školu, pokouší se navázat přátelské vztahy s místními obyvateli a nešetří dobře míněnou radou, když se jí například zdá, že by se sousedce podařilo přilákat do krámku více zákazníků, kdyby byly stěny natřeny veselejší barvou. Přesto však zůstává cizinkou a městečko Miryang ji nakonec vystaví jedné z nejtěžších životních zkoušek... Zatím nejambicióznější film režiséra a spisovatele Lee Chang-donga je vystavěn podobně jako vynikající román: s každou minutou příběhu se nám odkrývají nové roviny vyprávění, nečekané hloubky a paralely, nová překvapení a dějové zvraty, přičemž vše je prodchnuto hlubokou lidskostí a věčným hledáním touhy žít dál i přes nejhlubší bolest. V hlavních rolích excelují Song Kang-ho (můžeme ho vidět také ve filmu Mutant v sekci Půlnoční filmy) a Jeon Do-yeon, která si z letošního MFF v Cannes odnesla Cenu za nejlepší ženský herecký výkon. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (16)
Film, ktorý mi ešte niekoľko hodín po dopozeraní vŕta v hlave. Rozmýšľam, ako by som jednala na mieste Shin-ae ja. Jej predstaviteľka to zahrala úplne úžasne, všetky emócie som jej verila. Chvíle keď nevládala plakať, aj chvíle keď prežívala panické ataky aj prejavy zúfalstva a smútku. Niektoré scény mi sem nesedeli, ako napríklad ten sexuálny úlet a niektoré mohli byť kratšie. Chápem, že sa so svojím smútkom snažila vyrovnať akýmkoľvek spôsobom. No niekedy to bolo cez čiaru. Záver mohol byť prepracovanejší, na mojom hodnotení to však nič nemení. ()
Film je velice dobře natočený, herečka v hlavní roli je natolik přesvědčivá, že jí tu Zlatou palmu z Cannes přeju, ale scénář mě vyloženě iritoval. Hází hlavní hrdinkou ode zdi ke zdi a žene ji z jednoho extrému do opačného. Sice chápu, že ženu, která přijde o manžela a krátce na to i o jediné dítě, to psychicky naprosto rozhodí, ale tady už jsem se prostě nemohl dočkat, až to skončí. ()
Milyang nie je príjemný film. Ale to sme si už mohli už u filmoch Chang-dong Leeho zvyknúť. Jeho postavy sú emocionálne trosky, alebo sa nimi postupne stávajú. Južná Kórea vďaka nim pôsobí ako celkom depresívne miesto. Po hereckej a scenaristickej stránke tomu nie je veľmi čo vytknúť. Hlavná protagonistka hrá ako o život a v zásade jej rozumieme. Obrazovo film síce neukazuje tie najhoršie veci čo sa stanú. Ale vyžíva sa v dôsledkoch. Tie necháva nech zarezonujú. Nech ich poriadne prežijete. Nech sa vcítite. Pritom stále pridáva ďalšie zvraty, ktoré ale majú logickú motiváciu a nepôsobia preplácano a smiešne. Funguje to. Ale ten cynizmus. Tá vec, ktorá je v tom citeľná od prvej do poslednej minúty. Tak ten bol neznesiteľný. Ľudské deštrukcie skrze emócie ma dokážu vždy vyčerpať. Hlavne ak to nie je hra medzi dobrom a zlom, ale ako v prípade tohto filmu akási verzia našej reality. Dobré, ale vracať sa k tomu už nemienim. ()
Kratší o jednu hodinu? Ale kdeže... Nejpůsobivější film letošních Varů skončil příliš náhle a měl jsem vtíravý pocit, že Lee Chang-dong by dokázal ještě leccos svým snímkem říct a já u toho seděl dál jako zařezaný. Výborné herecké duo (Song Kang-ho je kvalitativní stálice) v silném, k postavám nesmlouvavém příběhu o řetězení nepříjemných událostí, které potkávají jednu psychicky labilní ženu. Působivá hudba, několik scén, při kterých jsem takřka lapal po dechu (extatický sborový zpěv v kostele mám před očima i v uších dodnes), hutná a místy vypjatá atmosféra posouvají Miryang mezi filmy, nad jejichž poselstvím pak zneklidněný člověk drahnou dobu soustavně dumá. Pro někoho zdlouhavá a nevyrovnaná, pro mě strhující a ucelená sonda do života jednoho osudem nehezky zkoušeného jedince. 9/10 ()
Nelíbily se mi Mentolky, nelíbil se mi Oasis. Nějak mi filmy bývalého korejského ministra kultury nesedí. Jejich hrdinové mi jsou nesympatičtí (Oasis) a jejich činy většinou nechápu (Mentolky). Oba tyto nešvary už v Secret sunshine nejsou, takže pro mě příjemná změna. Příběh je souhrn neštěstí, které si zasedly na mladou matku. Jeon Do-yeon je vynikající herečka, ale přijde mi, že cenu v Cannes dostala za neustálé brečení. Kdyby byl film o hodinu kratší, tak by podle mě na síle vůbec neztratil, spíše naopak, a já bych šel s hodnocením nahoru. ()
Reklama