Obsahy(1)
Dvoudílná životopisná hra Jiřího S. Kupky, odehrávající se v letech 1818 - 1847, je věnována Františku Palackému, historikovi, filosofovi, politikovi, autorovi monumentálního díla "Dějiny národu českého v Čechách i v Moravě" (1832)... V prvním dílu nazvaném Setba František Palacký dokončuje studium na evangelickém lyceu v Prešpurku, chce pomoci příteli Sartorimu, který byl zbaven vychovatelského místa údajně proto, že je Čech, a seznamuje se s ovdovělou zchudlou hraběnkou. Mezi nimi vzniká vztah, který přerůstá v lásku. Oba jsou za své štěstí ochotni platit… V druhém dílu nazvaném Sklizeň sledujeme Palackého pobyt v Praze od roku 1823. Jungmannn (J. Langmiler) přivede Palackého (M. Stropnický) do okruhu české šlechty, od hraběte Štenberka (O. Brousek) rád přijímá úkol zpracovat dějiny jeho rodu. Zároveň je jeho vznikající vztah s vlastenkou Terezou Měchurovou (L. Šafránková) málem zničen anonymními dopisy, které Palackého obviňují, že se v Prešpurku nechal vydržovat uherskou hraběnkou. Reprezentanti české šlechty potřebují znát svá práva, aby obstáli ve sporech s Metternichovou protislovanskou politikou. Palacký začíná psát své monumentální dílo – Dějiny národu českého. (Česká televize)
(více)Recenze (7)
Program ČT3 mě oblažuje vzdělávací sérií o velikánech národa českého již delší dobu. Palacký je zde líčen nejen jako zarputilý bojovník za vše české a moravské, ale také jako velmi spravedlivý, umírněný, nesmírně inteligentní a v neposlední řadě citlivý a vždy gentlemansky jednající člověk. Nakolik je toto pravdou a nakolik jen záměrem dramaturgie, nevím, nicméně inscenace velmi zaujala. Stropnický byl výborný a zdaleka nejen on. ()
„Dějiny jsou svědek času, který nelže…“ Asi nedokážu úplně posoudit, nakolik je postava Tomáše Sartoriho Palackého spolužáka z Prešpurku (Miroslav Vladyka), který se v inscenaci postupně z přítele stává šiřitelem pomluv o Palackém a nedobrovolným spolupracovníkem Metternichovy tajné policie, reálná či jen fiktivní postava. Celá ta inscenace i přes maličké pochybnosti na skutečností některých dějů (viz poněkud zjednodušený popis vztahu Palackého k uherské šlechtičně Anně nikoliv Luise Zerdahelyové), je však velmi vydařená. To Palackého chování, v podání Martina Stropnického, bych asi na rozdíl od hraběte Reinolda- Hartensteina nehodnotil jako „směr okázale předstírané šlechetnosti a utajované touhy vyniknout,“ ona jistá noblesa, gentlemanství, smysl pro morálku a citlivý přístup lidem mi ale k Palackého postavě velmi sedly. Stejně jako mi celkově sedlo obsazení této inscenace (počínaje Magdou Vašáryovou v roli oné uherské šlechtičny, přes jako vždy milou Libušku Šafránkovou v roli Palackého manželky a konče Otakara Brouskem, Marcelem Vašinkou a Janem Vlasákem coby v rolích českých šlechticů Šternberka, Thuna a Kinského). Příjemná byla i hudba J.F: Svobody (chybí ve zdejším přehledů tvůrců). Za mě prostě ta nejlepší kvalita československé televizní tvorby. Vybavil jsem si přitom mé mládí, když jsem tuto inscenaci viděl poprvé. I kvůli té jisté nostalgii, kterou jsem přitom cítil, dávám tentokrát plný počet. ()
Československý dvoudílný televizní film podle scénáře osvědčeného J. S. Kupky věnovaný památce F. Palackému (1798-1876), českému literátovi a historikovi, který byl za své vlastenecké zásluhy vznešeně nazýván Otec národa. Jednotlivé díly jsou nazvány příznačně Setba a Sklizeň a v první části se setkáváme s dvacetiletým Palackým, tehdy studentem evangelického lycea v Prešpurku. Role významného českého historika byla svěřena M. Stropnickému, jenž se mi opakovaně jeví jako jeden z našich nejzajímavějších a nejnadějnějších mladých herců v druhé polovině 80. let. Behěm studia se zabýval vyučováním dětí zámožnějších rodin, mezi nimiž byla nejvýznamnější rodina uherské šlechtičny E. Vašáryové, do níž se mladý intelektuál a vlastenec navzdory rozdílnému společenskému postavení i odlišné věkové rovině zamiloval. Když dostane nabídku působit v Praze pod vedením slavného spisovatele a překladatele J. Jungamanna, váhá, zda jít za svým snem či setrvat ve stávajícím postavení po boku své vyvolené. Neblahé okolnosti zařídily, že uherská grófka přišla o všechen majetek a odcestoval do ústraní, a tak mladý muž odjel do české metropole s cílem vytvořit majestátní historické dílo objektivně popisující slavnou historii českého národa, čímž se jeho jméno stalo navěky slavné. V druhé části začíná mladý Palacký díky práci od významných šlechticů pronikat do vyšší společnosti a seznámí se s dcerou bohatého advokáta Měchury Terezou (L. Šafránková), kterou posléze pojme za manželku. Získává placené místo historiografa a jeho spisovatelská díla zaručují Palackému skvělou budoucnost. Velmi významnou a skvěle zahranou roli radikálního monarchisty hraběte Reinhold-Hartensteina, Metternichova oblíbence, který vidouc Palackého vlastenecké nadšení a zkázonosnou schopnost probudit spící český národ, se všemožně snažil překazit mladíkovu kariéru či ho aspoň získat do císařských služeb, ztvárnil vynikající J. Abrhám. Podobní zkostnatělí propagátoři věčné rakouské monarchie si zakrývali oči před postupným probouzením jednotlivých národů v říši a mylně se domnívali, že nerakousky smýšlející jedince lze zastavit silou či zastrašováním. V dalších rolích se objevili M. Kramár a R. Čtvrtlík jako Palackého přátelé na koleji v Prešpurku a M. Vladyka, který studia svou neschopností nedokončil a mstivě záviděl Palackému jeho moudrost, vybrané chování a morální pevnost. V malé roli otce Palackého manželky se ukázal i mistr R. Hrušínský a dobře naladěného jazykovědce Jungmanna představoval J. Langmiler. V rolích českých šlechticů Šternberka, Thuna a Kinského můžeme sledovat O. Brouska, M. Vašinku a J. Vlasáka. V závěru bylo též možno krátce zahlédnout začínající M. Zounara a I. Trojana. Mohu jen opakovat, že z podobných téměř zapomenutých televizních historických filmů bývám většinou nadšen a u tohoto díla pana J. Bělky tomu není jinak. ()
Zdařilý dvoudílný životopisný snímek věnovaný F. Palackému, pochvalu zaslouží podmanivá atmosféra a příjemní herci/herečky, k tomu moc pěkná hudba Jiřího Svobody.. Původně jsem měla v úmyslu dát krásné čtyři hvězdy, ale přihazuji i tu pátou, tohle by dle mého mělo být v červené barvě.. Takových výjimečných osobností není mnoho, zaslouží si naši pozornost, klidně to mohlo být delší, míněno pro mě.. ()
Galerie (7)
Zajímavosti (1)
- První díl inscenace se natáčel mj. v interiérech zámku Boskovice. (HonzaBez)
Reklama