Režie:
Hajao MijazakiScénář:
Hajao MijazakiKamera:
Acuši OkuiHudba:
Džó HisaišiHrají:
Tomoko Jamaguči, Kazuko Jošijuki, Tomoko Naraoka, Júki Amami, Rumi Hiiragi, Tokie Hidari, Šin'iči Hatori, Keiko Cukamoto, George Tokoro, Júsuke Tezuka (více)Obsahy(2)
Vítejte ve světě, kde nic není nemožné. Neobyčejná animovaná pohádka se odehrává v malém městečku u moře, kde syn námořníka, pětiletý Sosuke, žije poklidný život v domě na útesu ses vou matkou Lisou. Jednoho osudného dne objeví Sosuke na pláži krásnou zlatou rybku jménem Ponyo uvězněnou v láhvi. Jak se však ukáže, Ponyo není obyčejná zlatá rybka, ale dcera mocného podmořského čaroděje. Ponyo využije kouzel jejího otce a promění se v mladou dívku, aby mohla být se Sosukem. Mořské hladiny se začnou vinou kouzel nebezpečně zvyšovat a Ponyin otec vyšle mocné mořské vlny, aby našly jeho dceru. Ponyo a Sosuke musí podniknout velké dobrodružství, aby zachránili svět a splnili Ponyin sen stát se skutečným člověkem. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (255)
Bez přetvářky, s hrdostí a otevřeným srdcem přijímám pro tento okamžik pozici mrněte. Kouzelný strýček Miyazaki mě opět dostal. ()
Krásná, až poetická, ale bohužel stále nuda. Nemohl jsem se zbavit myšlenek, jak parádní by z toho byl horor, kdyby se to překlopilo do temných tónů. [Netflix] ()
Taky jsem měl v dětství kámoše v podobě zvířete. Byl to vrabec, byl bezejmenný a bez jakýchkoli statků. Potkali jsme se náhodou, můj pes ho přežvykoval v tlamě. Neuměl lítat, ale stejně to byl borec. K nám domů nemohl, a tak jsem ho vložil do krabice od Deichmanna a položil na schody. Měl tam slámu, pití i zrní, takže proč by mi měl chcípat? Druhý den jsem nadzvedl víko a on tam ležel. Byl zmrzlej. Tvrdej jako špalek. Brečel jsem. Udělal jsem mu hrob na naší zahradě a pro klid duše jsem mu tam pofiderně zabodnul kus větve, jakože to má bejt symbol kříže. Ten můj vrabec byl ovšem narozdíl od Sosukeho podvodního tvora víc v pohodě. Ponyo je postavička, která pořád dělá, že je mrtvá, proměňuje se tam a zpátky a je paradox, že mi byla sympatičtější jako ta čudla, než dvounohá hybridní holčička, jejíž úsměv spíš děsil než rozněžňoval. On celkový koncept Miyazakiho posledního díla je zváštní. Ekologické poselství je sice super, ovšem od Hayao mám raději ty fantaskní postavy, jejichž originalita spočívá v jejich myšlenkových pochodech i celkovém zjevu. Kdežto v Ponyo se ustavičně píská, ječí a chválí jméno: Ponyo. Nic proti, Miyazakiho zbožňuju, ale tenhle kus mi přišel lehce nestravitelnej. 7O % ()
Je tenhle film narozdíl od jiných Mijazakiho filmů určený de facto jen a pouze pro děti? Nu, bohužel jo, ale znamená to, že je to špatný film? Rozhodně ne! Sice je o něco slabší, než největší űberveledíla, před kterými pravidelně padám do prachu temných kobek plných japonského čaje a freneticky křičím názvy jako je mononoke-hime a zuřivě se při tom biju do hlavy neopracovanou větví, ale i tak je to velmi, velmi dobrá pohádka, kterou bych bez váhání doporučil každému alespoň trošku poetickému špuntu, která má krom velmi zábavného příběhu se zajímavou mytologií i naprosto skvělou animaci, která je za prvé lepší než jiné Ghibli filmy z poslední doby (Zvedá se vítr, Kokuriko-zaka kara) a jedoduše je na ní vidět kterak je ručně kreslená a v neposlední řadě originální a fantasijní (což v jiných ghibliovinách poslední doby taky trochu schází, žel). PS: jelikož se jedná o film primárně dětský, okusil jsem krom originálu i dabing český a vůbec není špatný, povedl se a například takový padouch má v češtině charismatu minimálně o dva veletucty víc ()
Horké kakao, déšť za okny a Ponyo. Další hygge Mijazaki do sbírky snímků, ke které se budu pravidelně vracet. ()
Nejslabší Miyazakiho film. Hayao vyměnil svůj oblíbený vzdušný svět za svět podvodní, a i když i do něj dokázal vdechnout svou úžasnou fantazii, není jí tentokrát ani zdaleka tolik, jako jsme z jeho starších děl zvyklí. Děj nejenže je vlastně úplně o ničem, ale postrádá i vnitřní logiku. Hlubší pozadí nového světa vám navíc zůstane ukryto a i proto, že je spousta zásadních věcí pouze lehce naklepnuta, vám motivace jednotlivých postav přijde mnohdy naprosto nesmyslná či nepochopitelná. Jakoby celý film vznikl jen proto, aby mistr mohl ještě jednou na stará kolena nechat na plátně proletět pár kreslených ryb, kupodivu v daleko horší animaci, než u jeho i o celou dekádu starších filmů. ()
Jedním slovem nádhera. Miyazakiho filmy omračují špičkovou animací a nespoutanou fantazií. Oproti jiným jeho filmům není Ponyo tak temný, což vůbec nevadí. Zjevná je inspirace pohádkou Malá mořská víla od H.Ch.Andersena. I zde se má rozhodnout, jak to se zlatou rybkou dopadne...Naštěstí příběh se snaží ukázat to dobré v člověku, narozdíl od Andersena...Podmořský svět je úchvatný, vůbec nejkrásnější pak tehdy, když pohltí pobřeží a ryby se prohání v korunách stromů. Mezi nejpůsobivější scény patří běh Ponya po hřbetech obrovských ryb za doprovodu Wagnerovy Jízdy valkýr. Poetické, zasněné, milé, fantastické i napínavé. ()
Prvních pár minut je orgasmus pro oči. Ale takových požitků, už mi Myiazaki připravil spoustu a často byly spojeny i s lepším příběhem. Ponyo se sice slibně rozjíždí, ale po chvíli se projeví jeho slabina, nezajímavý příběh. Střed filmu je přeslazené něco, u čeho mám dojem, že už jsem několikrát viděl. Jakoby už Myiazaki neuměl překvapit. Ale animaci a kresbě nelze vytknout ani popel. Podmořské scény jsou krásné, kreslený oceán působí ještě krásněji než ten ve Finding Nemo, ale to na takový silný zážitek jaký jsem měl u Laputy, Naušiky, Totora, Kiky, Mononoke nebo Cesty do fanatzie nestačí. ()
Já se přiznám, že mi žádné japonské animáky nikdy nepřirostly k srdci a tu japonskou mytologii v nich také moc nemusím. O Mizajakim jsem ale něco už slyšel a tak jsem byl zvědav jaké to bude. Po Hrobu světlušek vím, že ne všechno se má házet do jednoho pytle a tak dávám šanci i ostatním záležitostem tohoto žánru... Hned v úvodu jsem se lekl, protože se tam přesně objevil ten typ obličejů, které nesnáším a kterým dávám (možná blbě) souhrnný název manga. Ano jsou to ty velké oči s odlesky, malá ústa a místo nosu dvě tečky... Další co mne šokovalo byl čaroděj, trilobité a podvodní svět s ,,potěrem''. Vida ale nadšení dcery, která na to koukala se mnou jsem se nechal bez přemýšlení volněji unášet a o no to šlo. Asi to bylo hlavně díky krásným animacím, příběh samotný měl zajímavý začátek, ale podivný konec. Ale líbilo se mi to a jsem vděčný Reflexu, že něco takového vydal pod svojí perutí. Tohle je prostě tak trochu jiná pohádka z Ostrovů. Je to sice na slabší 4, ale přesto je dám. 4 zalté ryby. * * * * ()
Ponyo je animáč spíš pro hodně malé děti. Je spíš o atmosféře, má takovýten příjemný japonský styl. Všechno je takové malebné, milé a má to i hezkou hudbu, ale upřímně řečeno to byla pro mě často slušná zívačka. Příběh to nemá kdovíjaký, nakonec se z toho vyklube variace na Malou mořskou vílu... která je ale vzhledem k nízkému věku protagonistů docela ujetá. Ve filmu nijak nefunguje drama, protože ani nemá pořádné záporné postavy. Je to spíš hezky udělaný film o tom, jak si děti hrají. (5/10) ()
Jejda to byla ale roztomilá rybička! Já Miyazakiho prostě miluju... Podvodní svět byl dobrej, nahradí snad ten vzdušný v jeho filmech? HUDBA: Joe Hisaishi - No, jako dobrý, ale pořád hrozně stejný.. moc se neposouvá. ()
V súvislosti s Miyazakim prvé, zato pomerne trpké sklamanie. Hlavne som nečakal, že Ponyo bude skutočne primárne cielený na deti, a teda dospelí sa pri ňom nebudú baviť ani zďaleka tak, ako pri staršej tvorbe úctyhodného japonského animačného veľmajstra. Tetokrát trochu sklamala paradoxne aj samotná animácia, ktorá mala doteraz vždy presne ten správny nádych a atmosféru. Jednoducho je to až príliš detský príbeh, a ako taký mi nevadí. Lenže od Hayaa čakám podstatne viac. Deťom ale rozhodne odporúčam. 70% ()
Miyazakiho variace na Malou mořskou vílu je sice zaměřena více na děti, nicméně pořád se jedná o dobrou záležitost, která mě nakonec smetla. Velkou měrou se na tom podílel - kdo jiný? - Joe Hisaishi. ()
Noční můra z Howlova hradu se stala skutečností a velký mistr zřejmě ke stáru našel své druhé dětství. Jenomže v dětství se příběhy hezky prožívají, ale špatně vymýšlejí. V první polovině se mi Ponyo ještě líbila, bylo to hezké, barevné a pořád tu byly narážky na něco neznámého, co se snad rozvine v děj. V druhé půlce ovšem přišlo ono Howlovské vystřízlivění, kdy se děj nekoná a všechno se jen změní v přecukrovanou limonádu, kdy se mají všichni moc rádi. Postavy mění svoje charaktery tak, aby byly ještě sladší než v první polovině, žádná gradace, žádné napětí. Znatelná věc z hlediska příběhu je absence jakékoli sebemenší záporné postavy, vím o tom své. Dobré a zlé jsou relativní pojmy, a když je všechno z cukru, bez toho, abyste poznali hořčici, se vám cukr rychle zají; nejde postavit pěkný příběh bez něčeho záporného, bez opěrného bodu. To, co ve snímcích studia Ghibli vždycky působilo jako ambrózie, tedy splynutí poetičnosti a slušného stupně uvěřitelnosti, je tu k nenalezení, ze záplavy, která nejspíš musela vyhladit 50% světového obyvatelstva (ano, vím, že by se to nehodilo do příběhu, ale taková věc musí bliknout v hlavě i každému dítěti, co se aspoň jednou v životě koupalo) mají všichni upřímnou radost a málem z toho neudělají národní svátek. Když se objevily titulky, tak jsem si pomyslel, konečně. Asi už se nikdy nedočkáme snímků tak kvalitních, jako se u Ghibli tvořily dříve. Tohle je pohádka tak přepohádkovaná, že bych ji doporučil dětem tak ve věku 3-4 let, a ano, to sám o sobě není kaz - mně ale 3-4 roky už dávno nejsou. A proroctví na závěr, jestli autor udrží linii, příští snímek bude japonská verze Teletubbies a jestli se tak bude i předem tvářit, bude se už muset obejít bez jednoho věrného diváka. ()
Překrásná, po výtvarné stránce bezchybně zpracovaná pohádka, která dozajista nadchne každé malé dítě. Dospělí znalí Miazakiho tvorby však budou s největší pravděpodobností postrádat filosofickou hloubku předchozích snímků (viz. "Princezna Mononoke" a "Cesta do Fantazie"), neboť právě díky ní jsou tak úchvatné a nezapomenutelné... ()
Japonský animovaný fantasy film, který napsal a režíroval Hayao Miyazaki pro studio Ghibli. Miyazakiho osmý film ve studiu Ghibli a celkově jeho desátý. Sledujeme dobrodružství zlaté rybky jménem Ponyo (původním kménem Brunhilde), která se spřátelí s pětiletým chlapcem Sosuke a chce se stát lidskou dívkou. Sice je snímek více určen dětskému publiku, ale nezklame i odrostlejší diváky, které vrátí do dětských let. ()
Skôr na menšie publikum mierené dielko, ako by som vopred očakával. Mijazaki sa trochu opakuje, čo mi zase tak nevadí, jediný problém je tá všadeprítomná roztomilosť a melodramatickosť. Mierne som tápal aj v rozpracovanom fikčnom svete a jeho fyzikálnych zákonitostiach. Trochu som mal pocit, že sledujem druhú časť väčšej série a nevidel som prvú, expozičnú časť. Rodinné hodnoty sú univerzálne a aj tá infantilita pôsobí detsky úprimne a vkusne, takže dilema v hodnotení, 70% a tsunami na mňa. ()
Samozřejmě že má Miyazaki spoustu lepších filmů, ale jako milá pohádka tohle podle mě funguje na maximum. Navíc, rybí holčičku Ponyo si zkrátka musí zamilovat každý, a to nejen proto, že je roztomilá, ale hlavně proto, že je opravdu legrační. V některých scénách jsem se musela smát. Filmu v podstatě chybí k dokonalosti jen líp propracovaná dějová linka, která bohužel hodně pokulhává, a upřímně to ani nedává úplně smysl. Pokud ale přistoupíme na to, že je to opravdu jen pohádka mířená na děti, tak je i ten mírně odfláknutý a nedotažený příběh jakž takž omluvitelný. Jako celek potěšilo a pohladilo po duši. ~(3,7★)~ ()
Zřejmě začínám zlehka senilnět, ale čím jsem starší, tím více přicházím Mijazakimu na chuť. Není to tak dlouho, co jsem jej nemohl vystát. Tyhle jeho novodobější pohádky s mnohem krásnější animací a ne tolik vnucující se eko agitkou, shledávám ovšem velmi vydařenými. V podstatě tomuto počinu nelze mnoho vytknout. Jen mu v samotném závěru těžce došel dech a zcela ztratil tempo. Každopádně moc hezký příběh o nastolení rovnováhy mezi oceány a pevninou. Kluci z DC by se mohli inspirovat, než se rozhodnou napsat scénář ke druhému Aquamanovi. Bohužel se mi nepodařilo si koupit japonský originál, takže jsem viděl snad první japonské anime s anglickým dabingem a musím dabéry pochválit. Ujali se toho hvězdy jako Cate Blanchett či Liam Neeson. Oba aktéři si vedli opravdu znamenitě. Milé příjemné pohlazení po duši. Lepší tři kousky. ()
Miyazakiho animované lahůdky miluju. Měl jsem tu možnost zatím vidět Mononoke-hime, Sen to Chihiro no kamikakushi a Hauru no ugoku shiro - režisérova novinka je pak oproti těmto jmenovaným dosti průměrná. Zajímavé nápady tam sice jsou, animace je epesní, ale celková infantilita na mě dýchla tentokrát až moc. Byl jsem od něj zvyklý dostávat dětské příběhy s ne tak dětským hávem. Rozhodně však na něj nezavrhnu a hlavně se pokusím doplnit si jeho starší animované skvosty. ()
Reklama