Epizody(37)
-
Znovuzrození (E01)
-
Konfrontace (E02)
-
Jednání (E03)
-
Pronásledování (E04)
-
Taktika (E05)
-
Odhalení (E06)
-
Zataženo (E07)
-
Záře (E08)
-
Setkání (E09)
-
Pochyby (E10)
-
Napadení (E11)
-
Láska (E12)
-
Zpověď (E13)
-
Přítel (E14)
-
Sázka (E15)
-
Rozhodnutí (E16)
-
Poprava (E17)
-
Spojenec (E18)
-
Matsuda (E19)
-
Provizorium (E20)
-
Provedení (E21)
-
Rada (E22)
-
Vztek (E23)
-
Oživení (E24)
-
Ticho (E25)
-
Obnova (E26)
-
Únos (E27)
-
Netrpělivost (E28)
-
Otec (E29)
-
Spravedlnost (E30)
Obsahy(2)
Japonský středoškolák dostane do rukou mystický zápisník, který zabije každého, jehož jméno do něj napíše. (Netflix)
Videa (1)
Recenze (460)
Nápad udělat napínavý detektivní seriál, ve kterém geniální student toužící po společnosti bez zločinu dostane do ruky vraždící nástroj nebývalé moci, není špatný. Povolat proti němu nejschopnějšího detektiva světa je jen logické. V dobrém nápadu ale číhají mnohá úskalí, na která jeho tvůrci skutečně narazili. První je už v samotném faktu, že zápisník smrti vlastní génius. Těžko si představíme, jak by se mohl takový machr se zápisníkem nechat chytit, či jen upadnout v podezření. Scénář si ovšem jeho upadnutí v podezření žádá, a tak nezbývá, než aby génius učinil několik školáckých chyb, přičemž způsob jejich provedení má překomplikovaně naplánován. V seriálu rovněž se také objevují, uznávám že mnohdy nutné, velmi nepravděpodobné náhody, které dle potřeby hodí jedné z hlavních postav pod nohy klacek či jí naopak zametou cestičku. Scénář se rovněž opakovaně dopouští jednoho z provinění proti desateru pátera Knoxe, které říká, čeho by se dobrá detektivka neměla dopustit. Oním hříchem je zatajení klíčových informací, jež má detektiv, divákovi. Tyto informace jsou odhaleny až ve chvíli, kdy jsou použity, dlouho po jejich odhalení. Pozitivním výsledkem je větší napětí, negativním pocit, že je s divákem hrána nečistá hra. Seriál rovněž selhává v psychologii postav. Motivace a minulost detektivova - to v detektivkách málokdy hraje roli, už od dob Sherlocka Holmese, Poirota či Nero Wolfa - obvykle se očekává, že detektiv nasadí všechny síly k vypátrání zločince a bude lehce excentrický. Z tohoto hlediska je L bezchybný a je nepochybně ve svém žánru a ranku zajímavou postavou. Motiv zločincův, ten na druhou stranu tvoří, či měl by, jeden z ústředních prvků dobré detektivky. A zde už jsem byl spokojen méně. Vlastníci zápisníku ve mně vyvolávali pocit, že mít u sebe zápisník, je jako být posednut ďáblem, i.e. nebýt pánem vlastního jednání. Nejvíce mě v tomto ohledu iritovaly Kirovy řeči o jeho božství. Tím bohužel byl zabit jeden z možných zajímavých aspektů seriálu: morální dilema, zda-li je Kira dobrý či špatný. Bůhvíproč byl Kira příliš jednoznačně a rychle onálepkován jako špatný. Škoda. Všechny vady, které jsem během sledování cítil a znechuceně kvůli nim pomlaskával, však nepřeváží fakt, že Death Note je plný napětí, infarktových zvratů a situací, překvapivých odhalení a činů... A je takový snad s výjimkou posledních deseti dílů, které, byť stále koukatelné, už prostě nejsou to "ono". Prosté ****. ()
Death Note je HRA. Hra, kterou se baví geniální student střední školy, který je ve všem nejlepší a postrádá v životě jakékoli výzvy; hra, kterou si krátí čas démoni Šinigami nemající nic na práci, ale stále znova prodlužující svou nudnou existenci zabíjením smrtelníků; a především hra režiséra s divákem. Není to život, neplatí zde pravděpodobnosti, postavy jsou pokřivené a pravidla nastavená přesně na míru příběhovým situacím. Trochu mi to vadí, ale jinak by Death Note určitě nebyl tak strhující; zkrátka jsem přijal tenhle vykonstruovaný vypravěčský styl a užíval si. Už dlouho (jestli vůbec někdy) jsem si nevybudoval na sledování seriálu takovou závislost – zhlédl jsem jej nadvakrát a když jsem opomněl stáhnout jednu epizodu a musel na ni 20 minut čekat, zakoušel jsem silné abstinenční příznaky. Zvláště úvodních cca 40 %, které jsou v podstatě sledováním šachové partie dvou geniálních mozků (jejichž "plány v plánech jiných plánů“ upomínají na Dunu), jsou excelentní. Žel seriál dvakrát poměrně výrazně změní charakter a hlavně poslední třetina už není tak působivá jako části předešlé. Co je škoda, že se příliš nezaobírá motivy a myšlenkami postav, zpravidla odkrývá jen ty směřující k utajení svých a odhalení cizích plánů. Dá se spekulovat o primárních pohnutkách, u Kiry pozoruji určité (možná falešné) znaky racionalizace, když své skutky zdůvodňuje „spravedlivým světem“... Jde pouze o náznaky, postavy jsou opět především prostředky vyprávění. Obdobné je to s reakcemi společnosti na Kirovo jednání – navenek ho odsuzují, ale ve skrytu duše obdivují... I na vyvolání zdání hloubky je to málo, přitom zápletka skýtá opravdu zajímavé možnosti – a to je mé největší zklamání; síla Death Note je prostě jinde. Je to detektivka, jež nespoléhá na šokující odhalení ani co nejnejasnější podávání informací; naopak, divák je vždy víceméně v obraze, přesto je to strhující podívaná. (A „L“ jedna z nejsympatičtějších postav, jaké jsem dosud v anime viděl.) ()
Geniální první polovinu seriálu ničí zbytečně moc zvratů a nové postavy, které na sebe strhávají tolik pozornosti, že na mého Ryuka nezbyl prostor :o( To tvůrcům neodpustím. I když pro toto zklamání dávám jen průměrné hodnocení, za poslední dobu je to můj nejoblíbenější seriál a ten mi otevřel cestu k anime. Death note patří mezi nejlepší detektivky a nejlépe komplikovaný příběhy (hlavně tedy ta první polovina), které znám. Osobně jsem sympatizovala s Kirou, i když za jeho nazývání se Bohem, jsem si přála vlastní Zápisník smrti :o) L mě stále přiváděl chutě na sladké (a to ho normálně nemusím) a jeho dedukci jsem obdivovala, ale Ryuk byl stejně nejlepší. Chichotající se Anděl smrti s vysokou závislostí na jablíčkách si mě získal hned!! Brzy mě jistě čeká opáčko :o) PS: Proč v tom hraném filmu není Light tak hezký, jako byl kreslený? ()
Protože je tohle prakticky můj první anime seriál (filmů už bylo víc), tak moc nemůžu srovnávat. Death Note vyniká hlavně originalitou příběhu, po technické stránka je na úrovni, ale určitě ne na špici. I když je to vlastně fantasy, tak mi občas vadila genialita hlavních postav, která byla občas neúměrně vysoká. A poslední třetina seriálu byla na můj vkus občas dost překombinovaná, ale co už, je to fantasy. Když vezmu v úvahu tu tradiční seriálovou produkci co běží v Evropě a v USA., tak je anime a celkově japonská produkce neskutečně originální a o tom to asi je... ()
Hodně silná tématika, hodně silný zážitek, bohužel ne konzistentní od začátku až do konce. Death Note měl prostě slabší chvilky a bohužel i celkem slabý závěr. Začátky byly ale strhující až perfektní, postupně bohužel přibývaly postavy, které si mě tak docela (nebo naprosto vůbec) nezískaly a - SPOILER - s "odchodem" L jsem pomalu ztrácela chuť na každý další díl. I přesto ale v seriálu bylo nespočet kouzelých/vtipných/moudrých momentů, a kdyby si udržel počátečí kvalitu až do konce, bylo by to rozhodně na plný počet. ()
Galerie (1 196)
Photo © Nippon TV
![Death Note - Zápisník smrti - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/167/417/167417542_05e0f4.jpg)
Zajímavosti (43)
- Ryuk Lightovi na začátku seriálu řekne, že „uživatel zápisníku nemůže po smrti jít do pekla ani do ráje“, což si mnoho fanoušků vyložilo tak, že se z Lighta po smrti také stal smrtonoš. Tato teorie byla i podpořena ve filmu Death Note Relight (2008), kde na konci Ryuka navštíví smrtonoš nápadně podobný Lightovi. Nicméně v manze si Light těsně před svou smrtí vzpomene na to, že mu Ryuk po svém výroku o nebi a peklu ještě sdělil, že si vlastně jen dělal legraci a žádné nebe a peklo nejsou, přičemž všichni lidé, ať už uživatelé zápisníku nebo ne, po smrti jdou na místo zvané Mu (無), což znamená „nicota“. (vojtaruzek)
- Skutečné jméno detektiva L je L Lawliet (takže jeho zdánlivý pseudonym je ve skutečnosti jeho skutečným jménem). Mello se jmenuje Mihael Keehl a Near Nate River. (vojtaruzek)
- V první znělce se často objevuje jablko, které znamená moc. Kromě symboliky je to také odkaz na fakt, že Shinigami Ryuk k smrti miluje jablka. V seriálu to sama postava řekne. Další symbolika je v záběru, který připomíná vyobrazení ze Sixtinské kaple, v němž se člověk s bohem dotýkají prsty. (P. J. D.)
Reklama