Režie:
Brian De PalmaScénář:
Brian De PalmaKamera:
Vilmos ZsigmondHudba:
Pino DonaggioHrají:
John Travolta, Nancy Allen, John Lithgow, Dennis Franz, John McMartin, Roger Wilson, Robin Sherwood, J. Patrick McNamara, Roberto Lombardi, Maurice Copeland (více)Obsahy(1)
John Travolta jako lovec zvuků, který náhodně odhalí zločin... Mladý zvukař Jack Terry se vydává na lov nejrůznějších „ruchů“ k novému filmu natáčenému pro soukromou filmovou společnost. Přitom se náhodou stává svědkem nehody, při níž auto nečekaně sjede z mostu do řeky. Jackovi se podaří dívku Sally zachránit z topícího se vozu, jeho řidič však již nejeví žádné známky života. V nemocnici se ukazuje, že mrtvý muž je úspěšný politik a guvernér McRyan, jeden z kandidátů na místo amerického prezidenta. Jeho podřízený Lawrence Henry, požádá Jacka, aby s ohledem na rodinu raději pomlčel o dívce, která byla ve voze. Jack později doprovodí Sally do nedalekého motelu. Tím však celá záležitost vůbec nekončí, natočený zvukový záznam naznačuje, že nehoda byla nejspíše někým připravena… (Česká televize)
(více)Videa (2)
Recenze (248)
,,USLYŠÍŠ DVA ZVUKY“..... /// Tak nám zabili guvernéra Jacku. Já vím, byl jsem tam a mám to nahraný. Na kazeťáku! Jsem totiž filmovej zvukař – a z toho, co jsem tam slyšel, viděl a teď zjistil - se všichni poserou!!!! Hmmm, ale jestli voni tě chlapče, nebudou chtít sejmout.... No co vám budu vyprávět – kriminálka, která má blízko k Hitchcockovi a Brian je frajer, kterej prostě dokáže, že umí... prostě umí... (dokonce sem vložil i krátkou ,,mafiánskou“ etudu)... a basta! Po těch 30ti letech je to už kapku hloupoučký, což se dá očekávat. Ale jinak... /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Mám hrát ve filmu. Furt nechápu, proč nejsem ta, která se koupe, když bych chtěla radši ,,křičet“. 2.) Zjistím, kde získal J. Lithgow ,,kvalifikaci“ pro 4. řadu Dextera. 3.) Thx za titule ,,ca344257“ a ,,drSova“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ ** ()
Jeden z nejoceňovanějších De Palmových thrillerů ( mimo jiné patří mezi TOP 3 Quentina Tarantina ) mě zase tolik nenadchl. Pořád je to ten stejný napínavý De Palma, ale rozhodně není natolik zábavný jako Dvojník nebo Kainova výchova. Neškodilo by vyvíjet větší zájem o postavy. A na tu subjektivní kameru (kterou jinak miluju ) by si měl taky občas dávat větší pozor a brát více v potaz periferní vidění sledovaných postav. P.S. De Palma rád obsazuje Johna Lithgowa a ještě radši do role psychopatů ()
Další osmdesátková lahůdka. De Palmova poutavá variace na Antonioniho Zvětšeninu či Coppolův Rozhovor. Filmy, kde se podrobně zkoumá nějaká nahrávka, videozáznam či fotografie mi imponují už od dětství (Columbo), takže jsem si Výstřel dosytosti užil. De Palmova tvorba se mi líbí čím dál tím víc, ten sexuální maniak má totiž zajímavý, sobě vlastní styl, který zatím nedokáži přesně pojmenovat. To chce čas. A abych nezapomněl - vynikající John Travolta. ()
Snímok z De Palmovho hitchcockovského obdobia, v ktorom sa nezaprel inšpiráciou veľkého majstra napätia. Obeť tu režisér maľuje kompozície obrázkov, ako maliar na plátne, opäť vás nechá zlákať skôr formou ako obsahom. Ani to veľmi nevadí, pretože aj napriek neveľkej originalite, ide o nadpriemerný suspense thriller. ()
Galerie (83)
Photo © Filmways Pictures
![Výstřel - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/103/162103001_424e8f.jpg)
Zajímavosti (7)
- V jednom interview Quentin Tarantino povedal, že Výbuch je jeho najobľúbenejším filmom od Brian de Palmu. Taktiež prezradil, že Johna Travoltu obsadil do svojho filmu Pulp Fiction: Historky z podsvetia (1994) aj preto, lebo sa mu páčil jeho výkon v tomto filme. (Fejpof)
- Jedná se o druhý a zároveň poslední film, kde se spolu ve filmu setkali John Travolta a Nancy Allen. Prvním filmem bylo hororové drama Carrie (1976). (DruidKarel)
Blow Out provází De Palmovo celoživotní krédo „kamera lže čtyřiadvacetkrát za vteřinu“, a je tedy na divákovi, aby spolu s hlavními postavami zbořil lživý a utvořil si pravdivý obraz reality. Blow Out je konceptuálním filmem o iluzi a lhaní tematizuje hned ve třech rovinách – v rovině audiovizuální, mediální a vypravěčské. (i) Audiovizuálním lhaním se míní rozpor mezi zvukem a obrazem. Zatímco obraz funguje ve filmech jako intertext a vychází z kinematografie jako takové, neboť kameramani a filmaři navazují na své kolegy z minulosti, u zvuku tomu tak není. Zvuk nachází modely mimo filmové médium - vaudeville / moderna, ve 20. letech rozhlas, později gramofonová nahrávka, v 50. letech broadwayské hry atp. Zvuk vychází zásadně z ruchu zvenčí, ni z filmu, což potvrzuje Travolta coby terénní pracovník nahrávající na mostě; coby nositel klíčové informace a idee filmu skrze typ rekurzivně-autoreferenční techniky zvané mise-en-abyme, kdy se uvnitř samotného díla v malém zrcadlí a opakuje jeho celkový princip (stačí v této souvislosti vzpomenout Velasquezův Las Meninas nebo Vermeerovu Alegorii malířství). De Plama nám jinými slovy tvrdí, že zvuk je důležitější než obraz, a potvrzuje to i ústředním tématem, kdy je vizuální materiál laciného horor z úvodu filmu dávno hotov a jediné úskalí povstává z nutnosti dodat k vraždění přiměřený ženský hlas. A je to úskalí docela zásadní, protože zvukařům se to po celou dobu filmu ne a ne podařit. Proto v sobě tenhle „zvukový“ svízel nese jasný význam, přičemž samotná dějová úloha je až druhotná (jak říká Chytilová, příběhy existují jen proto, aby se chytli i blbci, klíčový je význam a myšlenka do příběhu vetknutá). (ii) Mediální lhaní (tj. přechody mezi různými hladinami fikce uvnitř média) v sobě shrnuje třeba situace, kdy se suverénně kvalitně natočený materiál z úvodu ukáže jako neskutečný a kdy je nám řečeno, že to je pouze druhořadý erotický horor, zatímco nevýznamný guvernér promlouvající z televize infiltruje skutečné dění filmu. Lže se veřejnosti a make-up, oblíbené téma zachráněné dívky, je opět jen jiný význam pro lež a klam. Zdá se ovšem, že film postupně obrací kartu od lživosti média směrem k lživosti masmédia - od záznamu ke sdělovacímu prostředku - a nahlíží poněkud skepticky na kvalitní žurnalistiku a její schopnost ovlivňovat kulturu konkrétní společnosti. Prestižní média možná demaskují ideologickou ptydepe politiků a odhalují, jak umně je zaměňován transfer informací za transfer emocí, a na druhé straně s dávkou přiměřeného zjednodušení převádějí do přirozeného jazyka řeč vědců či jiných specialistů, a tím umožňují vznik kvalifikovaného veřejného mínění, ale stejně jako šerpové jen lezou nahoru na horu poznání, a až se vyšplhají na vrchol, tak tam už dávno budou sedět politikové a řeknou jim „My vám to říkali". S tímhle zpolitizováním filmu je vůbec trochu problém. Úvodní artová půlhodina (Travolta = Hemmings ze Zvětšeniny) plná hitchcockovské perzifláže se postupně přehoupne do „uprchlického“ žánru, z Evropy do Ameriky, z aristokratické „bondovské“ hry do demokratické „západní“ školy, ze zvuku k obrazu (viz bod jedna), a tím jaksi celá podívaná utrpí na jakosti. Není se čemu divit, neboť estetika a tendenčnost se jak známo vylučuje. De Plama měl evidentně dobrý nápad, ale posléze ho potřeboval jen nějak rozumně dotáhnout do konce. (iii) Poslední druh lhaní zahrnuje vypravěčství, respektive zjištění, že obelháváni nejsme my diváci, ale postavy filmu. V podstatě platí, že lžeme-li s elegancí a důvtipem (jako De Palma), chtěli bychom sice na jedné straně přesvědčovat, že říkáme pravdu, ale na druhé straně toužíme být odhaleni, aby všichni seznali, jak jsme skvělí, a aby poznali skutečnou pravdu (tady se nabízí paralela s trikaři, kteří rovněž chtějí, aby jejich práce z filmu alespoň minimálně vystoupila - aby tedy nebyla úplně dokonalá a neviditelná -, aby se mohla dočkat přijetí). Divák je tak v Blow Out nikoliv na úrovni postav, ale na úrovni samotného režiséra a scénáristy, spolu s nimiž kriticky přezkoumává veškeré dění. () (méně) (více)