Režie:
Lewis MilestoneKamera:
Russell MettyHrají:
Ingrid Bergman, Charles Boyer, Charles Laughton, Louis Calhern, Ruth Warrick, Roman Bohnen, J. Edward Bromberg, Ruth Nelson, Stephen Bekassy, Curt Bois (více)Obsahy(1)
Těsně před vypuknutím druhé světové války se rakouský uprchlík dr. Ravic (Charles Boyer) v Paříži zamiluje do Joan Madouvé (Ingrid Bergman), pařížské ztracené duše, kterou předtím zachrání před sebevraždou. Vtiskne jejímu životu nový řád, ale když musí odcestovat na Rivieru, mladá žena se opět vrátí ke své dřívější chaotické existenci a Ravic se vrací do Francie, kde se setká s nacisty... (Charlotte Chandler: Ingrid)
(více)Recenze (12)
Remarque není čtenářsky můj šálek kávy, ale Milestone byl skvělý režisér a tenhle film má správnou atmosféru. I když je patrné, že se hodně stříhalo a spousta natočeného materiálu šla ven (celá dějová linie s Haakem působí podivně, obsazení Laughtona mi přijde absurdní) a Bergmanové dle jejích vlastních slov postava nesedla, pozornost milovníka klasického Hollywoodu si Vítězný oblouk udrží. ()
Film zdárně kopíruje Remarqueovu knížní předlohu, což je v tomto případě správné rozhodnutí, protože kniha je velkolepá. Dr. Ravic vykreslený téměř tak, jak jsem si ho podle knihy představoval. Noci jsou dlouhé a temné, calvados teče proudem, žije se naplno. Však také moc času nezbývá. Není téměř co vytknout, i když nějaké mouchy by se najít daly, ale to především proto, že jsem ovlivněn knihou, kterou film (pokud nechceme, aby trval desítky hodin) nemůže kvalitou stoprocentně nahradit - 5*. ()
Potěšilo mě, jak se film držel předlohy a dokázal dosti věrně zprostředkovat tíživou a bezvýchodnou situaci německých emigrantů v předválečné Paříži. A Ingrid Bergman se podařilo opravdu být tou nevyrovnanou, vrtošivou a tajuplnou Joan. Charles Boyer mi jako lékař Ravic taky sedl. Ani o vyrovnání se slizkým a odpudivým nacistou Hakem diváci nepřijdou. S tímto zpracováním mého nejoblíbenějšího Remarquova díla jsem nad očekávání spokojena. ()
Skvělý přepis Remarqueova románu s vynikajícími výkony Charlese Boyera a Ingrid Bergmanové. Srovnávala jsem s pozdějším televizním remakem (s A. Hopkinsem a L.-A. Downovou) a filmová verze jednoznačně vede o dvě koňské délky. Ačkoli by příběh sváděl k melodramatičnosti (jak se mj. stalo právě u televizního pojetí), je zachycen s neobyčejnou neokázalostí, o to však psychologicky věrohodněji a působivěji. Nabízí se i porovnání s jinou slavnou "válečnou romantikou" - Casablancou. Ani za ní Vítězný oblouk nepokulhává, ba dle mého názoru ji právě svou střízlivostí a absencí happyendu předčí, Bergmanová zde pak navíc dostala ještě větší možnost dokázat, jak úžasná je herečka. Nemluvě o Boyerovi, který se pro mě stal ideálním představitelem Ravica. ()
Zatímco se fašistická smrtící chapadla rozlézají Evropou, věhlasný pařížský oblouk zhlíží majestátně na ztroskotance bez identity, kteří svoje jména střídají jako ponožky a zabíjí čas při šachových partiích v zatuchlých cimrách levných hotelů nebo v zakouřených bistrech. Věrný společník calvados spláchne vždy na jeden večer bolest z minulosti i strach z budoucnosti. V tomto světě, kde existuje jen nahořklá přítomnost není úrodná půda pro osudovou lásku. Dle mého skromného názoru se jeden z nejlepších románů všech dob dočkal vynikajícího převodu na plátno, který se dokázal značně přiblížit dokonalé atmosféře knihy. Navíc mě opravdu nadchlo fantastické obsazení rolí hlavních i vedlejších. ()
Reklama