Režie:
Alessandro BlasettiKamera:
Otello MartelliHudba:
Alessandro CicogniniHrají:
Sophia Loren, Charles Boyer, Marcello Mastroianni, Elisa Cegani, Giustino Durano, Memmo Carotenuto, Titina de Filippo, Nino Besozzi, Mario Scaccia (více)Obsahy(1)
Jednoho dne spatří krásná Antoinetta na obálce prestižního časopisu svou fotografii. Nejprve je opravdu naštvaná, po setkání s autorem fotografie se s rolí celebrity smiřuje a na vlastní kůži poznává, že svět modelek je džungle, v níž je potřeba se rvát o své místo. (oficiální text distributora)
Videa (1)
Recenze (18)
Štěstí být ženou je další skvělý film nesmrtelné dvojice Mastroianni & Loren. Snímek hned zpočátku na nás chrlí úsměvné scény, jako například "šlapání" na Via Appia. Poté následuje hodinka plná přetvářek v podání neodolatelné, a pro mě nejhezčí italky, Loren, které sekunduje opět charismatický a nestárnoucí Marcello Mastroianni. Dokonce i konec se přiblížil mým představám - žádná zbytečná hysterie a žádný přemrštěný doják. Filmu tedy dávám plný počet nejen za skvělý nenudný děj, ale také za to, že jsem kupodivu neusínal u italštiny s titluky. ()
Tyhle komedie prostě miluji. Dívka z obyčejných poměrů se chce vydat na kariéru herečky či modelky za každou cenu a k tomu by se hodil bohatý ženich. To by ovšem nesměla narazit na fotografa, který jí slibuje pomoc v této kariéře a zamilovat se do něj. Téma je stejné v mnoha filmech co známe, ale ty 50 léta a italský přístup jsou nenapodobitelné. Tak co by ke karíéře třeba neloupala hrušky? A ten správný konec - řekni že mě miluješ, nebo ti rozbiju hlavu :-) ()
...Povedzme, že sa tentoraz zo strany Marcella Ma[e]stroianniho, jednalo o akúsi, maličkú predprípravu na osudový titul v podobe: Sladkého života, ku ktorému ho následne priamo nasmeroval snáď vôbec nikto iný, než zrovna tento taliansky režisér: Alessandro Blasetti, čo bolo zrejme rozhodujúcim faktorom pre to, že sa „Fefe” nakoniec rozhodol obsadiť práve tohto konkrétneho predstaviteľa s tým dodatkom, že pravdepodobne nebyť najprv akéhosi celebritného fotografa: Corradoa Bettiho, tak tým pádom by nebolo ani bulvárneho novinára Marcella Rubiniho? Skrátka; len v čisto hypotetickej rovine filozofujem, no zároveň som taktiež predsa i trochu viacej presvedčený o tom, že nestrieľam tak úplne vedľa. • Úvodná scéna tohto; vskutku pomerne dosť romantického titulu, je ako priam vystrihnutou z predchádzajúcej, hollywoodskej klasiky Franka Capru s názvom: It Happened One Night, keď Claudete Colbertová raz stopovala auto: [https://www.youtube.com/watch?v=Ar-hnj5Zsk4], pričom tentokrát je tomu celkom naopak, i keď podstata veci [krásna nôžka], ostáva naprosto zachovaná. Totižto, ako by som to trošku viacej priblížil? Budúca protagonistka Antonietta Fallariová v podaní očarujúcej Sophie Lorenovej, ma nielenže koľkokrát mimoriadne dráždila, teda najmä v úvodných záberoch, ale súčasne sa rovnako tiež pomaličky dostávam i k jadru celej myšlienky, že postava sa zrazu ocitla v takmer podobnej situácii, no s tým podstatným rozdielom, že ale bez jej vedomia; fotograf zachytil určitú »momentku« na ulici Via Appia, ktorá sa vzápätí objavila na obálke časopisu Le Ore, čo bolo v podstate: ústrednou ideou nasledujúcej línie udalostí i vzťahov. • Ďalej to malo už nejednoznačný charakter, keď nie všetko bolo presne tak, ako to na prvý pohľad [možno] vyzeralo, a tým nemám na mysli vonkoncom nič iného, ako raketový vzostup titulnej postavy do sveta rímskej smotánky, keď jej «objaviteľ», bol tým pádom odsunutým na vedľajšiu koľaj? • Je vari napokon možné, že moje tvrdenie teraz vyznie akosi príkro, no mám takého reálneho zdania, že sa titul stihol vyčerpať už počas úvodných 15-20 minút, kedy takpovediac išiel totálne na maximum, že si toho len ozaj málo nechal i na neskôr, čo ho vystihovalo hneď zo začiatku, no i napriek určitej rozpačitosti z mojej strany; minimálne ešte samý záver ma predsa mal čím našťastie [príjemne] prekvapiť, keďže o konkrétnej postave som mal úplne inú predstavu. ()
Výborná konverzační milostná komedie ctící inteligentně pravidla žánru. Skvěle napsané postavy v pointovaných situacích. Mastroianni jako svůdník chytající se do osidel, Loren jako prostořeká, ale okouzlující dívka z lidu milující luxus, flirtující, ale milující vždy a jen toho pravého, Boyer jako starnoucí hrabě. Oscar Wilde by nebyl zklamán. ()
Soudě dle ostatních ohlasů jsem asi v menšině, ale oproti předchozí Blasettiho komedii o jedné velké potvoře mi tato jeho spolupráce s duem Mastroianni-Loren přišla jako ta zdařilejší. Strukturu zde máme podobnou, i tady rozdílné mužské charaktery bojují o tu stěžejní ženskou... Nicméně není tu vícero zbytečných statistů, vše se točí okolo mých dvou oblíbenců doplněné o akvizici zpoza velké louže Charlese Boyera. Ten však - co se roviny zábavnosti týče - kvalitativně nestačí na opět povedené slovní přestřelky mezi zmíněnou dvojicí, které jsem ve chvílích, kdy Boyer dominoval obrazu, vyhlížel s lehkou netrpělivostí. I tak celkově vzato opět slušná oddechová záležitost, u které jsem si ale zároveň potvrdil, že některé z manýrů Apeninského poloostrova typu "ve vteřině z lásky nenávist a naopak" nejsou tím, co by mi bylo blízké - já radši pevnější a hloubavější pouta, a to i v inscenovaném druhu příběhů. 70% ()
Reklama