Kamera:
Takeo OgiwaraHudba:
Jean-Jacques BurnelHrají:
Džódži Nakata, Džun Fukujama, Daisuke Hirakawa, Džúróta Kosugi, Tomokazu Seki, Kazunari Tanaka, Šinpači Cudži, Naoko Macui, Nobuo Tobita, Tecu Inada (více)Epizody(24)
-
Tabi no Owari ni Bokura wa Deau (E01)
-
Cuki ni asahi noboru made (E02)
-
5/22, araši (E03)
-
Haha no himicu (E04)
-
Anata wa konjakuša o aišitemasu ka (E05)
-
Kanodžo no júucu, boku no júucu (E06)
-
Himicu no hanazono (E07)
-
Boulogne no joru (E08)
-
Jami'iro no jume o mita (E09)
-
Edmond kara no tegami (E10)
-
Konjaku, hadan (E11)
-
Ankōru (E12)
-
Ede (E13)
-
Samajou kokoro (E14)
-
Šiawase no owari, šindžicu no hadžimari (E15)
-
Sukyandaru (E16)
-
Kokuhaku (E17)
-
Kettó (E18)
-
Tatoe, boku ga boku de naku natta to šite mo (E19)
-
Sajonara, Eugenie (E20)
-
Kikóši no šótai (E21)
-
Gjakušú (E22)
-
Edomon Dantesu (E23)
-
Nagisa Nite (E24)
Obsahy(1)
Albert de Morcerf má všechno: milující rodiče, skvělé přátele, zdraví. Jednoho dne cestuje se svým přítelem Franzem na Měsíc, aby zažil nějaké to vzrušení. Zde také potkává milionáře, který si říká Hrabě Monte Cristo. Stanou se z nich přátelé, a tak zve Albert Monte Crista k sobě domů, do Paříže. V Paříži začne na povrch vyplouvat - k smůle všech zúčastněných - minulost Albertova nového přítele. Kdo to vlastně je? A co chce? (Zíza)
(více)Recenze (14)
No začátek (do zhruba 14 dílu) je tohle anime bezchybné. ( Pominu-li grafické ztvárnění, které jistě je originální a v průběhu anime jsi na něho člověk zvykne, ale rozhodně není něco co bych ještě někdy potřeboval vidět :) ) K závěru anime upadá, protože už zde není co by diváka překvapilo/šokovalo, ale tento nedostatek se dohání jinými způsoby. Nakonec má anime uspokojivý konec. 85% ()
To najvierohodnejšie a najmenej vierohodné spracovanie Grófa Monte Cristo, aké som videl. Aktualizácia alebo skôr post-aktualizácia (ak neexistuje také slovo, tak som si ho práve vymyslel) deja je urobená nápaditým spôsobom a výborne sa dopĺňa s netradičnou kresbou, ktorá šikovne maskuje slabšiu animačnú stránku. To kde však boduje na plnej čiare Gankutsuō je hudobná stránka, ktorá trefne dopĺňa siahodlhé dialógy aj nemé scény. Nakoniec najviac zamrzí možno práve prílišné dodržiavanie sa zápletky adaptovanej knihy, ktorá má na 24 dielov jednoducho príliš málo deja. 24/24 - 65% ()
Je chvályhodné, když se tvůrci rozhodnou zpracovat nějakou známou předlohu svým způsobem a převod Monte Christa do futuristického světa se rozhodně vydařil (ať už příběhově či vizuálně), ale občas by to chtělo s těmi invencemi trošku přibrzdit a držet se takříkajíc kořenů. V případě Gankutsuou se to týká hlavně samotného konce, který je zbytečně překombinovaný a celé jeho vyznění působí oproti předchozímu vývoji děje jako pěst na oko. Rozuzlení po vzoru originálu by mu dle mého slušelo mnohem více. ()
Aneb jak Japonci stylově překopali klasiku literatury Hrabě Monte Christo. Hudba, prostředí, postavy, příběh to vše zde funguje skvěle, zejména to ost je velmi povedené, neobvyklý styl kresby i animace, stejně jako použití barev. Dumas by snad jásal, plný počet dát nemohu přece jen občas bylo moc patosu a odklonů od předlohy. Ale jsem rád, že takové anime vzniklo a povedlo se tolik. ()
Galerie (16)
Photo © TV Asahi Corporation
![Gankucuó - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/167/913/167913513_z3kjey.jpg)
Ač jsem Dumasův román nečetl, zřetelně vidím rozdělení seriálu na dvě části, přičemž v první se autoři více drželi předlohy, zatímco druhou překroutili a „obohatili“ řadou klasických anime motivů. Zvrat přichází před polovinou a je postupný; nejdříve jsem byl znepokojen Albertovou naivitou a nedospělostí, pak přišly první srdcervoucí scény a závěrečné epizody už desítkami uslzených obětí, vyznání a prozření využívají ta nejhorší možná klišé. Na první pohled zaujme netradiční svět, do nějž byl příběh přenesen. Vizuálně jde o divokou kombinaci; archaičnost se proplétá s vědeckofantastičností a obě jsou překryty směsicí snad všech výtvarných a stavebních slohů, které přišly autorům pod ruku. Architektura často není architekturou v pravém smyslu slova, ale – jak píše Subjektiv – spíše koláží, avšak sestavenou s citem pro situaci. Výsledek je dechberoucí a ona pestrost není zdaleka nahodilá, ale naopak přizpůsobená aktuálnímu dění. Základ atmosféry ovšem už odpovídá knižnímu 19. století a životu ve vyšších vrstvách – romantika čišící z Věku nevinnosti, Obrazu Doriana Graye nebo Paní Bováryové je zde v plné síle a technologie umožňující výlety do světa oper, bálů a pitek - na Měsíc – ji překvapivě ještě umocňují. Mimořádná je proměna nálady, kterou Gankucuó několikrát předvede (žel pouze v úvodu) – během vteřiny hladce přejde z pokojné bezstarostnosti do strašidelného napětí a zase zpět (hrabě přijíždí na návštěvu, celá epizoda ve venkovském sídle...) - plynule se promění obraz, ubude barev a najednou koukám na úplně jiný seriál; vypravěč dopoví děsuplnou pohádku a děti si rázem uvědomí, že jsou stále v bezpečí u krbu. V těchto chvílích byl můj obdiv k autorům největší. V zásadě jsem si užíval každou vteřinu: od možná nejlepšího - a výtvarně od zbytku seriálu značně odlišného - openingu, jaký znám, až po jen o něco málo horší ending, a ještě začátkem druhé desítky byl rozhodnut pro absolutní hodnocení. Oním mísením starého a nového, všemožných kulturních údobí a rozdílných technologií však vzniklo kromě fascinujícího celku i několik roztomilých „mezer“. Zatímco se pořádají lety do vesmíru a bankovnictví či justice prosperují, nikdo nevlastní telefon – a přece by právě ten vyřešil řadu zapeklitých situací! Holt Dumas jej neměl, a kdyby na tom tady byly postavy jinak, muselo by se ještě víc sahat do děje – a je myslím ku prospěchu všech, že se tak nestalo. Vše pozitivní, co jsem dosud napsal, totiž s příchodem druhé poloviny seriálu tu pomaleji, tu rychleji odezní. Ta první je silná právě tím, že mnoho neobjasňuje – na intriky a tajemná místa v příběhu se díváme zvnějšku, a věnuje se hlavně prostředí, postavám a vztahům mezi nimi. Ve chvíli, kdy na objasňování dojde, se v častých odchylnostech od předlohy projeví plytkost scénáře a ten se utíká k vysvětlením, jež v tomto příběhu nemají co pohledávat a hrubě ho devalvují. Z vážné (a vcelku zlověstné) zápletky se stává fraška s démony, mecha souboji, stupidními dialogy přetékajícími patosem a vratkými subpointami. Zářným dokladem jeho slaboduchosti je v závěru kulminující oblbování duchovní symbolikou, především neskutečným množstvím křížů, pro které ani za tohle kritizovaný NGE není soupeřem (ostatně režisér Mahiro Maeda na NGE pracoval a mmj. navrhoval „anděly“). Druhá polovina vrhá obludný stín i na tu první, podařenou. Pokud si odmyslím senzační vizuální zpracování (které se později zčásti omrzí), nenabízí Gankucuó nic než jen zprzněný příběh Hraběte Monte Christa, který do „divácky atraktivní podoby“ přetvořil někdo, kdo měl s psaním skončit u motáků z vězení. Tomu odpovídá i výsledné hodnocení. [Se skřípěním zubů **.] () (méně) (více)