Režie:
Steven SawalichKamera:
Ireneusz HartowiczHudba:
James T. SaleHrají:
Ron Livingston, Melissa George, Michael Sheen, Yul Vazquez, Rebecca De Mornay, Hector Elizondo, Leslie Nielsen, Marion Ross, Dale Dye, Steven Sawalich (více)Obsahy(1)
Biografický příběh Richarda Pimentela, válečného veterána z vietnamské války a vynikajícího řečníka, který se nechtěl dívat, jak zdraví lidé přehlíží ty handicapované. Proto začal aktivně shánět práci postiženým a byl osloven samotným guvernérem, aby vymyslel program na trénování zaměstnanců, kteří budou pracovat s invalidními lidmi... (vaja)
(více)Videa (1)
Recenze (21)
A všichni postižení si byli s těmi nepostiženými rovni a žili v míru a pohodě až do skonání věků… Asi není snadné vyjádřit svou úctu k nějaké osobě bez sklouznutí k tomu nejlacinějšímu kýči. Richard Pimentel je bezpochyby dobrým člověkem, jeho práce pro handicapované přínosná, jeho život fascinující, ale musíme se to vše dozvídat tou nejvíc klišé cestou? Většině filmu zoufale chybí nadsázka a sebereflexe prvních minut, které sice působí hodně „forrestgumpovsky“, ale dokázaly udržet mou pozornost, ba co víc, nedat ani trochu najevo, jak špatný bude zbytek (zhruba od Vietnamu). Nezvládnutá dramaturgie (hlavní děj se začne odvíjet cca po čtyřiceti minutách) je korunována grandiózně trapnou scénou v Pancake House. Něco podobného bych čekal nanejvýš v nějakém Děsném dojáku. Zamýšlená procházka slzavým údolím byla v mém případě pouhým přeletem nad ním. Music Within je jedním z těch povrchních filmů, kde vystupují pouze lidé hodní, anebo hloupí. Toho nejhodnějšího zde ztvárnil bezvýrazný Ron Livingston, jenž navíc neprochází v průběhu let výraznými fyziognomickými proměnami, takže ve třiceti vypadá takřka totožně jako v padesáti. Kdybych šel ještě víc k jádru věci, selhává samotný nápad zfilmovat život tak silně ovlivněný Vietnamem, neboť, co si budeme nalhávat, Vietnam je pasé. A jako jednomu z mála amerických dramat posledních let tomuto vážně nevěřím, že měl současně reflektovat situaci v Iráku a Bushovu politiku (nebylo by totiž vůbec jasné, jestli „Bush ano“, nebo „Bush ne“). Bez poskvrny nakonec zůstane asi jenom ta hudba, sice nevhodně využívána, resp. nadužívána, ale valí. Valí a všechno ostatní nechává daleko za sebou. 40% ()
Jediné, co jsem si z filmu odnesl je poznatek, že Michael Sheen je chameleon a určitě o něm v budoucnu uslyšíme čím dál tím víc. Jinak mě nesmírně iritovaly ty jeho sympatické hlášky typu "nemám v tom vozíku velký zadek?". Film je až vlezle korektní a opravdu mě kromě Sheena nic nepřekvapilo (Ron Livingston je v kontrastu s Sheenem pouze nezajímavý přicmrndávač). ()
Jedním okem nahlédnutí do života postižených a druhým okem zobrazení snahy, udělat jej pro ně lepším a jednodušším. A myslím, že se to tomuto snímku povedlo, snaží se nám ukázat, že každý jsme nějaký a svým způsobem i výjmeční. Co se výkonu herců týká, nemám připomínky. A nebo jen jednu a tou je Art, jenž byl famózní... 75% ()
Problémy jsem měl dva - za prvé mě tenhle film prostě nudil. Celé se to vleče a vleče, stále čekáte gradaci, pointu, zvrat ... a ono nic, najednou jsou tady závěrečné titulky a vy jste skoro vděční. Pak je tady ale další věc - hlavní postava mi od začátku byla hodně nesympatická. Chlapík mi připadal jako dost namyšlený egocentrik - film byl natočen podle autobiografie, takže když si ještě přičtu určitou míru sebeidealizace, pak mám opravdu podezření, že hlavní hrdina mohl být pěkný hajzlík, který si na svém handicapu vystavěl kariéru. Ale abych nebyl považován za grobiána, tak za to, že je to dojemný film o postižených, klidně ještě jednu hvězdičku přidám. Ze dvou na tři. ()
Velmi dobrý film o tom, jak těžké je být handicapovaný a ještě těžší si jako handicapovaný sehnat práci. Film vypráví osud muže který se sám handicapovaným stal, překonával obtíže a posléze se rozhodl uplatnit se v podporovaném zaměstnávání. Což mezi sedmdesátými-osmdesátými (ke konci i devadesátými) léty nebyla běžná a lehká záležitost. herecké výkony jsou více jak dobré, po scenáristické stránce se taky tváří vše v pořádku, jen ke konci opravdu film sklouzává z dobrého počátečního tempa k jistému stereotypu. (Dávám pět hvězdiček jakožto člověk zasažený problematikou speciální pedagogiky, obecněji by to byly spíše hvězdičky čtyři.) ()
Galerie (6)
Zajímavosti (2)
- V závěrečných titulcích je chybně napsáno jméno skladby Eltona Johna "Mona Lisa And Mad Hatters" jako "Mona Lisas And Mad Hatters". (Listeroman)
- Ve filmu se objevuje tričko, které upozorňuje na smrt bývalého prezidenta Kennedyho. Děj filmu je zasazen do 60. let, avšak takováto trička vznikala až od roku 1978. (Listeroman)
Reklama