Scénář:
Amole GupteKamera:
Satyajit PandeHrají:
Darsheel Safary, Aamir Khan, Tanay Chheda, Tisca Chopra, Abhishek Bachchan, Vipin Sharma, Pratima Kulkarni, Meghna Malik, Sonali Sachdev, Sanjay Dadich (více)Obsahy(1)
Devítiletý chlapec je sužován svým okolím - ve škole není schopen přečíst jedinou větu, nosí špatné známky a s tím se nesou i další problémy - dusno doma, šikana... Smyčka kolem krku se mu utahuje, až se zoufalý otec rozhodne "nepovedeného" synka poslat na internát. Tam po mnoha útrapách potkává nového učitele výtvarné výchovy, který ví zcela přesně, jak se jeho problém nazývá - dyslexie. A začíná osvěta na všechny strany a vše se začíná obracet k lepšímu... (bolly.cz)
(více)Videa (1)
Recenze (43)
Velmi emotivní snímek s hravou obrazovou stránkou, která ilustruje zvláštní úhel pohledu, kterým se na svět dívá dyslektický hrdina. Tvůrci měli mimořádné štěstí, protože obsazením Darsheela Safaryho do hlavní dětské role získali filmu hvězdu. Ten kluk zahrál jakoby to žil, ať už drobné lumpárny, zahleděnost do vlastního světa i hlubokou depresi ve svazujícím prostředí školního drilu. Skutečně vypadal, že nemá nejmenší naději a při náznacích sebevraždy působil tak opravdově zlomeně, až z toho šel strach. ____ Námět je prostinký: dítě s problémy nikdo nechápe, až se objeví vstřícný učitel, který mu pomůže. Proto snímek vsází hlavně na emoce, jsou zde časté podkresové scény, které ale narozdíl od většiny ostatních filmů, tady mají smysl, protože pomáhají v divákovi vyvolat zvláštní duševní svět hlavního hrdiny. Přiblížují pocity dyslektického dítěte, které se zmítá v emocích, zatímco jeho jen na úspěch zaměřené okolí si je vykládá zcela jinak. On je vlastně zajatec v cizí zemi, protože nedokáže mluvit jazykem většiny. ____ Můj první indický film, u kterého jsem se rozbrečela. ()
Najviac mi vadilo to, čo sprevádzalo celý film od prvej po poslednú minútu a teda plochosť resp. jednorozmernosť všetkých postáv. Ako keby každý mal len jednu jedinú vlastnosť vyhovujúcu konkrétnej situácii príbehu a na vysvetlenie ďalšej situácie sa proste použije iná postava... To zaváňa skoro amaterizmom najhrubšieho zrna. Ale inak myšlienka pekná, vizuál pekný, pesničky pekné, to decko to hralo skvelo a Aamir je vždy tutovka. Takže stopáž - bezmála 3 hodiny prebehla síce ok, ale kebyže sa na to pozerám z toho "užitočného" filmového hľadiska, nemohol by som to nazvať inak ako FAIL. ()
Citové vydieranie na indický spôsob je pre mňa pochúťkou a aj akousi záľubou. Pri takýchto filmoch sa vždy vraciam k akejsi prapodstate seba samého, kde ma dokázalo rozosmiať a rozplakať takmer hocičo. Vnímať tento film ako posolstvo je tým pádom pre mňa najväčším obohatením. Aamir Khan je pán herec a v tomto svojom réžijnom počine dokazuje, že dokáže byť ľudský a skutočný. Film si nájde cestu k tým, čo mali ako deti problémy a každého človeka čo nejde zo zaužívaným prúdom. Je to indická rozprávka s posolstvami vystrihnutými ako od uja Disneyho akurát, že ich funkčnosť je podmienená vašou tolerantnosťou. Výborná postava chlapca, ktorého úsmevy a smútok som žral aj s navijákom a hudba znova raz hraničiaca s dokonalosťou. Už zase vidím ako budem kráčať ulicami Bratislavy a pohmkávať si úryvky, len aby sa na mňa ľudia znova mohli pozerať ako na úplného debila. Viacej takýchto filmov si ale želať nebudem, pretože by sa vytratila krása tých, čo už existujú. ()
Trochu jsem čekal, že pro Evropana to bude hůře stravitelné, než pro amíky, kteří tento film mají v top 250. Ten malý klučina je neskutečný, emoce z jeho postavy jen srší a ani se moc nemusí snažit dojit slzy z diváka. Naopak mě trochu zklamala postava učitele, čekal jsem trochu více mentorování a místo toho jsem dostal učitele, který měl v každém druhém záběru na krajíčku. Také je to strašně dlouhé, především kvůli písničkám, které asi v indickém filmu musí být (Indové jsou asi na takovou délku filmu zvyklí). Film se snaží dojmout ze všech sil a i když první polovina je velmi dobrá, ve druhé už trochu schéma dojáku začíná nudit. Tři z pěti je pořád víc než polovina, ale docela zklamaný jsem. ()
Ťažko by sa mi tento film hodnotil ako celok, keďže má v podstate akoby 2 fázy, ktoré sú od seba oddelené príchodom učiteľa Nikumbha na scénu. Prvá fáza bola na môj vkus zbytočne dlho naťahovaná a vlastne stále dokola sa to točilo okolo toho istého - podceňovania situácie okolo dyslektického chlapca Ishaana, ktorého mali všetci za hlúpeho, čo mu dávali teda patrične pocítiť, až kým jeho sebavedomie nekleslo na samé dno. Táto prvá polka bola len taký vlažný prológ, ktorý predchádzal výbornej druhej fáze. Po príchode učiteľa Nikumbha v podaní zas a znovu skvelého Aamira Khana, to nabralo razom výbornú atmosféru a didaktický rozmer. Kiežby boli takíto zanietení všetci učitelia. Záver síce podľa očakávaní, ale posolstvo filmu naozaj úžasné. ()
Reklama