Režie:
Hynek BočanScénář:
Jiří JustKamera:
Ivan ŠlapetaHrají:
Oldřich Vízner, Zdeněk Žák, Radoslav Brzobohatý, Jana Švandová, Jiří Hálek, Miloslav Štibich, Pavel Nový, Eugen Jegorov, Václav Kotva, Eliška Vitanovská, Michaela Vítková, Robert Vrchota, Jan Pohan (více)Obsahy(1)
Tragikomické osudy dvou kabaretních komiků v době okupace. Kabaretní divadlo za protektorátu bylo sice pro politickou satiru a její tvůrce žhavá inspirace, ale zároveň třaskavá půda. Dva herci – Jéňa (Z. Žák) a Přemek (O. Vízner), věční rivalové, mají rozdílný názor na to, co hrát v této přetěžké době. Zatímco Jéňa se divadla vzdává, protože v něm už nevidí smysl, Přemysl na scéně zůstává a satiru dokonce ještě přiostřuje. Zpočátku se veze na vlně diváckého úspěchu. Brzy ale zjistí, že balancuje na velmi tenkém ledě. V okamžiku, kdy si ho německý zastupitel pozve na pohovor, začíná jiná hra, v níž jde nejen o charakter, ale i o život… (Česká televize)
(více)Recenze (25)
Ústupky a statečnost tváří v tvář totalitnímu tlaku. Námět ( s patrnou Hašlerovskou inspirací ) blízko formátu Hášových televizních dramat, který se zde kvalitou leckdy až povážlivě propadá "zásluhou" režijně povolené uzdy, jíž nepomáhá ani příliš televizní kamera, ani nerytmicky užitý vnitřní hlas. ()
Momentálne si neviem spomenúť, ktorý český televízny film by sa mohol rovnať Klaunom a vlastencom. Asi by sa niečo po dlhšom uvažovaní aj našlo. Áno, vizuál je síce televízny, ale popravde tématiku okupácie uchopuje scenáristicky a herecky lepšie ako väčšina porevolučnej českej kinoprodukcie, ktorá pôsobí v porovnaní s Klaunami dosť prvoplánovo. Téma filmu, "lepší je adaptovaný problematický Čech ako zabitý či uväznený problematický Čech", je podaná dokonale nielen cez scenár, ale aj majstrovstvo pánov Víznera a Brzobohatého. Áno, aj nacista mohol vyzerať ako sympaťák, o vzhľade to predsa nebolo, ale o skutkoch. ()
Myslela jsem, že jde o hru od Jiřího Justa - Klauni a vlastenci. V té se vzdává hold vzniku vtipu a jeho nositelům, v sebe těžší době. Mimochodem je o tom natočena rozhlasová hra. Děj začíná stejně, v divadle do doby než jeden z klaunů odejde roznášet noviny. O odboji nebylo řeči. Bočan z toho chtěl ,,vytěžit " asi něco víc. Nevím, ale původní námět je pro mne stravitelnější, už proto, že je optimističtější, a co si budeme vyprávět i víc vystihuje povahu Čechů. Když je nejhůř, vyprávíme vtipy. Samotný film není špatný,vyzdvihla bych dobré herecké výkony. ()
Kabaret jako účinná ideologická zbraň na obou stranách opony, v Praze prodyšnější než kdekoli jinde, a zdaleka ještě ne železné. I kinematografie ji řádně reflektuje. Osvobozené divadlo v nesvobodné době. Stíny Voskovce a Wericha jsou odvážnější než by bývali byli oni sami. Odvaha kaberetního komika přináší obvykle úspěch, v podmínkách K.H. Franka nic než zkázu. ()
Pozůstatek filmové i herecké kvality z dob minulých, je základem tohoto výborného snímku. Taková nová vlna 90tých let, která, bohužel, za pár let ztratila na intenzitě a podobně laděných filmů jsme se skoro nedočkali. Oldřich Vízner si svou roli dává skvostně a Zdeněk Žák mu velmi zdatně sonduje. Revoluční odpor a hlavně styl humoru i postoj k nastalé situaci na prknech kabaretního divadla, musí každému naprosto jasně připomenout Divadlo Osvobozené. Problémy existenční zase Divadlo Starých forem. Ovšem zde jsou existenční problémy nejen divadelní, ale i lidské. Popravovat se dá různými způsoby víš...? Dva různý přístupy. Poddání se nátlaku nebo morální a čestné vítězství, které ovšem hodně bolí. Vedle výborné komediální dvojice je zde spousta herců v nezvyklých rolích. R. Brzobohatý si zde zahrává s manýry, které připomínají manýry R.Hrušínského, výborná práce. Skvělý humor na prknech i mimo ně, perfektní dialogy i monology a nakonec i celý životní příběh nejen Přemysla Horáčka. Bočan u mě zase válí. ()
Galerie (3)
Zajímavosti (2)
- Film se natáčel mj. v Městském divadle Mladá Boleslav. (Teres)
- Hra vznikla podle rozhlasového scénáře J. Justa z roku 1982. Rozhlasová inscenace s Václavem Postráneckým a Jiřím Klemem v rolích Přemka Horáčka a Jéni Čecha vznikla v dramaturgii Ivana Škápy. Inscenace „zavinila“ jeho propuštění, protože v Justově hře vedení rozhlasu rozpoznalo „reakční podstatu“. Škapa dal celou záležitost ohledně svého propuštění k soudu, který musel rozhodnout v jeho prospěch. Československý rozhlas jej opět přijal, Škapa však místo po roce opustil. (Přemek)
Reklama