Režie:
Gore VerbinskiHudba:
Hans ZimmerHrají:
Johnny Depp, Isla Fisher, Abigail Breslin, Ned Beatty, Alfred Molina, Bill Nighy, Stephen Root, Harry Dean Stanton, Timothy Olyphant, Ray Winstone (více)VOD (3)
Obsahy(3)
Když se obyčejný domácí chameleon, který trpí krizí identity, střemhlav vřítí do klasického westernového městečka Prach, naskytne se mu jedinečná příležitost projít kompletní proměnou. Chameleon, který si začne říkat Rango a vybájí si spoustu mýtů o svých hrdinských kouscích, roztočí spirálu podvodu, která mu přihraje šerifskou hvězdu ve městě zmítaném krizí. Otázkou je, zda dokáže jeden nepřipravený chameleon bez sebemenší kvalifikace změnit budoucnost městečka k lepšímu? Animované pojetí westernu s chameleonem v hlavní roli je množná na první pohled poněkud zvláštní, ale zábavný mix parodie, zajímavých postav a sofistikovaného humoru dělají z filmu Rango skvělou podívanou. (HBO GO)
(více)Videa (11)
Recenze (1 051)
| Scenár: John Logan | Hudba: Hans Zimmer | Produkcia: Gore Verbinski, Graham King, John B. Carls | Distribúcia: Paramount Pictures | Rozpočet: 135 miliónov $ | Tržby: 242,605,737 $ || Akčná smršť podopretá Zimmerovskou istotou, s obrazovou nápaditosťou a sem tam s emočným podfarbením. Nekompaktnosť celku podkopáva celkový zážitok, no Rango je fenomenálny vtom, že si vňom každý nájde to svoje vďaka svojej rôznorodosti. Samozrejme, aj tý starší. Eastwood rulez! ()
Zběsilý komediální mash-up Pro hrst dolarů a Tenkrát na západě, který se kupodivu nebojí ani parodování bayovek a dalších klasik. A protože Verbinski akci umí a nechybí mu nápady, je radost na to pohledět. Milovníci osobité animace a westernů tak zřejmě umřou blahem, ačkoliv se na tom odkazování a využívání protřelých motivů mohlo klidně ubrat. A přidat na geniálním indiánovi a na scénách, ve kterých opelichaní farmáři hlásí, že právě proběhla změna paradigmatu :) Už teď je každopádně jasné, kde na jaře hledat hodně stylovou zábavu pro dospělé a také jednoznačné cameo roku. 7/10 s potenciálem na budoucí zvyšování ()
Jaká je ta vůbec největší záhada kinematografie, co je tím úplně největším tajemstvím? Jak už to tak bývá, ta úplně největší záhada je ta úplně nejtriviálnější – proč nás vlastně baví koukat na filmy? Čím jsou tak zajímavý? Mohlo by se zdát, že je takový dotaz úplně mimo, jenže odpovědět na něj nějak uspokojivě vážně není moc snadný. ____ Existují v zásadě dvě možné odpovědi: buď jsou filmy zajímavý z toho důvodu, že nabízejí přitažlivější obsah než naše realita, nebo nabízejí zhruba stejný obsah a akorát odstraní střihem veškerý nezajímavý momenty a scény. Řečeno bez cavyků, buďto jsou záběry ve filmech nějak ozvláštňovaný, pěkně vymyšlený a hezky zinscenovaný, postavy v těch záběrech provádějí různý zajímavý činnosti atd., anebo za to může spíše střih, který se postará o to, že všechny nudný a fádní věci z filmu zmizí. Nabízí se tu možná říct, že první přístup souvisí dost úzce s propagandou, respektive s německým expresionismem, jenž si zakládal na bohatém výrazivu, zatímco druhý přístup spadá v jedno s cenzurou, tj. s vystřiháváním nevhodného obsahu, kde cítíme pro změnu ruskou montážní školu. Vidíme tedy, že volba mezi tím, jestli se ideologie bude prosazovat spíše propagandou, například plakáty a reklamou, nebo cenzurou, tedy zákazy a mazáním, se vypovídajícím způsobem odráží i ve filmovém stylu. Ale zpět k tomu, jestli je ve filmech důležitější dění v záběru, nebo odstřihávání všeho jednotvárného a monotónního. Třeba u první Smrtonosný pasti může zaznít otázka, jestli je ten film tak cool kvůli tomu, že v něm Bruce Willis provádí všemožný psí kusy a šílenosti, anebo proto, že scény, kde jako obyčejný newyorský policajt sedí před telkou na kavalci a pere do sebe koblihy, ve filmu prostě chybí. Nebo se můžeme zeptat, jestli jsou thrillery atraktivní pro svůj napínavý obsah, či proto, že vše, co napínavé není, například rozjímání vyšetřovatelů nad nějakým spiskem, film zkrátka neukazuje. Myslím, že je to dost zásadní otázka, protože pomocí ní můžeme pochopit jádro a skrytý princip celé kinematografie. Osobně zastávám druhé stanovisko. Jsem toho názoru, že filmy se od naší reality zas tak neliší, takže nedochází k nějakému výraznému vylepšování záběrů, a veškeré kouzlo spočívá jednoduše v tom, že se vše nezajímavé z filmu zpravidla odstřihne pryč. Pokud vystřihneme nezajímavé scény, máme sice pocit, jako by ty zbývající záběry byly zajímavější, ale to je klam – oni jsou spíše normální a jako zajímavé se nám jeví jen proto, že to nezajímavé a nudné, co jim předcházelo a co bude následovat, bylo odstřiženo. Když se třeba vyčerpá téma dialogu, střihač to prostě usekne. Mohli bychom si též položit otázku, co dělají filmové postavy po skončení filmu? Nic zajímavého to jistě není, jinak by kamera zůstala zapnutá. Když se děje něco, co stojí za pozornost, kamera zkrátka běží, když ne, zůstává vypnutá (některé artové filmy na to jdou záměrně přesně obráceně, ale to teď ponechme stranou, zmiňme však argentinskou animovanou parodii na Drsného Harryho, Mastňáka Boogieho, která Harryho násilnický sklony k rasismu, nacionalismu a sexismu zdůrazňuje ani ne tak jejich zesílením, ale spíš zachycením spousty všedních scén, které nejsou jakoby vystřiženy a kde se postava chová jako prase). Aby se ale dělo něco, co stojí za pozornost, musí filmová postava prožívat nějaký nesnáze, nějakou útrapu či konflikt - Campbell by řekl monomýtus, kterým označil základní dějové schéma každého příběhu, od iniciace událostí přes jejich řešení po dosažení cíle a konec dobrodružství. A tím se dostáváme ke klíčové pointě: člověk nad sebou vždy potřebuje totalitu, nějaké zlo, které ho popohání kupředu, příkoří, s kterým se vypořádává. Bez něho se stává Brucem Willisem po skončení titulků, který všechny teroristy už vykosil a teď akorát sedí v papučích doma před televizí. A nevyplývá právě odsud, proč nad sebou potřebujeme totalitní režimy? Ukažme si to na příkladu: řekněme, že je váš otec totalitář ze starý školy, který nepřipouští kompromisy. Je sobota odpoledne a otec vám přikáže navštívit babičku. Praví: „Poslouchej, je mi jedno, jak se cítíš, prostě půjdeš k babičce a budeš se tam chvat slušně.“ Nyní si představte, že máte takzvaného postmoderního, tolerantního otce, který na to půjde jinak: „Víš moc dobře, jak hodně tě tvoje babička miluje, nicméně záleží na tobě, jestli ji navštívíš.“ Avšak tahle možnost volby, a to každé dítě, které není blbé, ví, obsahuje skrytý a mnohem silnější příkaz. Vy nejenže musíte navštívit svou babičku, ale vám se to musí ještě líbit. Totalita neprospívá jen hrdinům, kteří tím dostanou impuls k dobrodružství a zároveň výmluvu pro toho dobrodružství („Musel jsem to udělat.“), ale i nám lidem. Bez totality náš život zabředne do demokratické nudy. Vím, jsou to silná a snad neuvážlivá slova, ale vemte v potaz, co řekla matka Bonapartovi, když ji oznámil, že odplouvá z Elby a pouští se znovu do boje: „Děláš dobře. Je lepší zemřít s mečem v ruce než chřadnout po zbytek života ve vyhnanství.“ ____ V Rangovi jsou tři scény, kde se střih nepostaral o vystřihnutí všedních situací – úvodní cesta autem v teráriu, přechod silnice pod koly vozidel, kdy Rango na moment opustí příběh a vrátí se do všední reality, a úplný konec na pláži. Tyto scény výrazně kontrastují se zbytkem filmu, kdy hlavní hrdina čelí doslova samotnému peklu, o čemž náš přesvědčuje vtipná odpověď hada na pobídku, aby šel k čertu: „A odkud si myslíš, že jsem přišel?“ Rango prožívá monomýtus se vším všudy. Předtím vedl monotónní život chameleona zavřeného v teráriu, teď ale zažívá úžasné dobrodružství. Není sporu o tom, že totalita ve smyslu nějakého zla, s nímž se musí Rango vypořádat, mu jednoznačně a očividně prospívá. Proč tedy tolik lidí zastává názor, že totalita je špatná a staví ji na druhý konec oproti demokracii? Snad za to může skutečnost, že totalita prospívá spíše hrdinům (palachům, mašínům, paumerům) než obyčejným lidem schovaným při pistolnických soubojích za okny. Starosta městečka pronese, že lidé tam mají tvrdý život, ale že v budoucnu se vše v dobré obrátí, což je přesný opak toho, co prožívá Rango, jehož život v budoucnu po skončení titulků nebude mít opět žádný smysl, protože dobrodružství odezní, kamera zhasne a on se vrátí ke své všednodenní existenci obyčejného chameleona, a vše krásné a napínavé prožívá naopak nyní. Mohli bychom sice namítnout, že po skončení filmu nebude tím samým chameleonem jako na začátku, protože dobrodružství ho nedostalo jen dostat z bodu A do bodu B, učinilo ho také jiným a snad i lepším, ale to je sotva přijatelná útěcha. ____ Bez totality a nějakého impulsu, který nás neustále pohání kupředu a staví před nás překážky, zabředne náš život do uvadající šedi. Jinak řečeno největší problém je nemít problém. Kupodivu to spousta jedinců nechápe, třeba lesby a homosexuálové – kdyby dosáhli úplného zrovnoprávnění, co by pak asi dělali? Nejspíš by nastala nuda. Odsud také vidíme, proč by skutečně podvratná pohádka nesáhla po osvědčeném žánru parodie, která původní obsah imituje, ale pořád důsledně zachovává, nýbrž taková, která by ukázala, co se děje s princeznou a princem po závěrečném happy endu. Obézní princezna luštící sudoky a soptící princ s mohutným teřichem by byli nejlepší lekcí z podvratnosti. Stejně jako u romantického filmu, na rozdíl od romance tragické, která umí být definitivní, šťastný konec znamená pouze překonání krize, nic neuzavírá, je jen místem, kde se přestalo vyprávět. Nejlépe se asi podařila vystihnout nutnost totality a lež každého happy endu Cameronovi v Titanicu. Podívejme se na samotný okamžik katastrofy: Kate svému milenci na palubě lodi vášnivě slibuje, že až loď následujícího rána dorazí do New Yorku, uteče s ním, že si namísto falešného života mezi dekadentními boháči zvolí život v bídě se svou pravou láskou; v tu chvíli parník narazí do ledovce, aby zabránil tomu, co by bezpochyby bylo opravdovou katastrofou, totiž život milostného páru v New Yorku - nepotřebujeme příliš fantazie, abychom si představili, že by starosti všedního života jejich vztah záhy zahubily. Ke katastrofě tedy dojde proto, aby byla zachráněna jejich láska, aby byla zachována iluze, že kdyby nedošlo ke katastrofě, žili by „šťastně až do smrti". () (méně) (více)
Výborné uvození do děje (točení filmu v terárku), skvělá animace, sympatické pomrkávání po westernových klasikách, několik lahůdkových scén, jinak ale jen mírně nadprůměrnej animák se spoustou hluchejch míst. A to klasický klišé, kdy je hrdinovi namířeno děvou do ksichtu a je obviněn ze všech pozemských zločinů, což má za následek, že se hrdina do příslušné děvy okamžitě zamiluje, už by si mohli odpustit. ()
Létám rychleji než Superman, šplhám po barácích stylověji než Spiderman, používám pokročilejší technologie než Batman, vlastním mnohem větší kladivo než Thor a když se naštvu, tak jsem mnohem sytěji zelený než Hulk. Pokud však opustím svou virtuální realitu, tak jsem přibližně stejně statečný jako ukecaný snílek Rango, ale to neznamená, že nedokážu chřestýšovi podrazit nohy, vytahat ho za uši a udělat mu tři uzly na ocasu. Tento snímek je zkrátka hodně inspirativní a já si ho užil s klukovským nadšením. ()
Galerie (71)
Photo © Paramount Pictures
![Rango - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/390/390248_d3f363.jpg)
Zajímavosti (20)
- Oči štrkáča Jakea sú vlastne zmenšené podobizne zlovestného oka Saurona z filmu Pán prsteňov: Dve veže (2002). (Greenpeacak)
- Kameraman Roger Deakins, který stojí za westernovými filmy Zabití Jesseho Jamese zbabělcem Robertem Fordem (2007) a Opravdová kuráž (2010), dělal pro film vizuálního konzultanta. (Kryšpín)
- Tržby ze severoamerických kin činily 123,5 milionu amerických dolarů, součet těch celosvětových dosáhl 245,7 mil. (NIRO)
Reklama