Kamera:
Martin HawkesHrají:
Bruce Dickinson, Sam Dunn, Lars Ulrich, Prabhu Deva (a.z.), Dave Murray, Adrian Smith, Max Cavalera, Tom Araya, Kerry KingObsahy(1)
Dokument o lidech, kteří si tento druh hudby zvolili pro život. Postupně se podíváme do Brazílie, Japonska, Indie, Číny, Izraele a na Střední východ. Zjistíme, že jinde je tento styl brán jako postoj proti zažitým tradicím anebo proti represím daného režimu. (Kryton)
Recenze (62)
Pokud si myslíte, že už o metalu něco málo víte, tak Vám tento dokument vřele doporučuji protože zjistíte že to pojetí které si myslíte že máte pouze a jenom vy najdete snad kromě Japonska i v těch nejzapadlejších koutech světa. Jako je například Dubai či Izrael. A vidět 1 300 000 lidí na Rock in Rio v Brazílii roku 1985 Prostě bylo něco co už se nikdy nebude opakovat... Vidět nadšení ve tvářích lidí 3. světa při prvním velkém koncertu Iron Maiden bylo famózní... A slečna s černým šátkem přes obličej v triku Iron Maiden... Je skutečně fascinující sledovat jak svět metal vnímá a v čem všem pomáhá... a o tom přesně tento dokument vypráví.... ()
Všetci ľudia budú bratia alebo metal spojuje národy a kultúry.Ani komunistická úderka by to lepšie nenatočila. Ale metalový fanúšik chce vidieť pod pokrievku, chce nejaký kontrast a tu ho vôbec nevidieť. Asi najlepšie to zhodnotil spevák Iron Maiden - každé dieťa si chce dupnúť a zarevať, my tomu robíme len doprovod.. ()
Dvojšlapky a moshpity, hell yeah!! ()
Tenhle film není o metalu, ale o životě, o svobodě, o toleranci a hlavně o pocitech lidí. Metal je zde ukázán jako prostředek jak můžou své pocity vyjádřit a zároveň jako něco, co spojuje lidi z různých koutů světa bez rozdílu rasy či náboženského vyznání. Metalová hudba je jako bonus pro její fanoušky. Prostě nádhera. ()
Tenhle dokument je spíš takovou sondou do života metalových fandů. Osobně mi nic nového nepřinesl, protože o metal a rock obecně v jiných zemích se zajímám už dost dlouho a dovolím si tvrdit, že znám mnohem víc než sám autor. Je docela funny a zároven smutné, že až tenhle spíše podprůměrný autorův počin otevřel lidem oči tady i jinde, že metal existuje i v jiných zemích, lidi jsou neuvěřitelní ignoranti. Tak třeba Japan, tam byl metal (klasický heavy, Hard rock, Power) odjakživa velmi populární a dá se říct, že šel co se týče vývoje ruku v ruce s tím americkým. Japonci mají nespočet legendárních kapel, které vznikaly už v 70 letech. Např. absolutní psychedelické legendy rocku Flower Travellin' Band (1968) či Far East Family Band (1965) a ti pak strašně moc ovlivnili jejich další nástupce. Ne nadarmo je také Japonský hudební průmysl druhý největší za USA a třeba japonská hardcorová scéna je absolutně TOP, ale on jí uplně opomenul, asi jí nezná. Právě v Japonsku se naplno projeví autorovo diletanství a jako by metal snad vůbec neposlouchal a nakonec skončí u Ulricha a Friedmana což je v kontrastu kolik má Nippon metalových legend vhodných na vyzpovídání opravdu trapné a ubohé. Dále Čína to je také velká kapitola. Metal zde nikdy neměl takovou tradici jako třeba v Japonsku, ale Čína co se týče metalu ušla obrovský kus cesty. Každý rok se např. pořádá velký festival Shanghai Midi Festival, kde vystupuje absolutní špička jak domácí tak zahraniční (podle autora prý v Číně žádná velká kapela nehrála což je nesmysl, ted mě napadají třeba (Mr. Big a nebo Outrage) a festival se hravě vyrovná těm nejvetším v Evropě. Jinak doporučuji čínský film Dirt z roku 1994 i když se jedná spíš o romantický film je jeho hlavním hnacím motorem metal. Třeba taková Indonésie kapel nespočet, vypíchl bych Burgerkill absolutní legenda s fenomenálním frontmanem, který už bohužel není mezi námi Ivanem Scumbagem. Co se týče Blízkého východu tam je to složitější už v tom, že tam největší roli hraje náboženství a všichni víme, že náboženství a metal to nejde dohromady. Známý je příběh kapely Acrassicauda (Iraq), která musela v roce 2006 emigrovat do "volnější" Sýrie, protože jí bylo neustále vyhrožováno smrtí. Dále Irán kde je metal opravdu na vysoké urovni a retorika proti němu je vcelku klidná. Smutné je autorovo vynechání Afriky to by mu spadla sánka a mohl bych pokračovat Jížní Korea, Thajsko, Vietnam státy Jížní Ameriky všechny tyto země mají své legendární kapely. Tak to shrňme: Metal je fenomén, jde o hudbu, ale především je to životní styl a je všude na světě. Jenom opakuji: Je smutné, že jsou lidé tak omezení a nedohlédnou dál než ke svým dveřím a nebo ti, kteří si myslí a nebo mysleli, že metal je jenom jejich výsada. Tak pozor! Není a nikdy nebyla. PS: Dvě hvězdy proto, že autorův "západní pohled" mě osobně už neskutečně unavuje a uráží a evidentně, že o legendárních kapelách ví vcelku prd, jak pak chce někomu něco předat, když je jasně patrná jeho nevědomost a proto doporučuji všem kdo se zajímá o pořádnou hudbu a nemusí to být jenom metal zapojte vlastní mozek a iniciativu. () (méně) (více)
Rád se dozvídám nové skutečnosti o věcech, které mám rád - o metalu. A zde se toho dozvíte opravdu hodně a navíc se podíváte do koutů zemí, kam ani v Cestománii nezavítají. ()
Tohle nejde jinak než za 5hvězd. Perfektní dokument pro příznivce metalu, nikdo jinej se na něj stejně koukat nebude:-) Chtěl bych zažít tu atmosféru v Indii.. to muselo být něco nepředstavitelnýho:-) ()
Dokument o postavení metalu v asijských krajinách natočený fandou/sociologem. Většinou se vyhýbá zobecňování "jak jsme jedna rodina" a nejlíp to na závěr shrne Mr. Dickinson : děti jsou děti a chtějí si zařvat a my jim k tomu děláme kulisu. Přesně tak. Hudba je o emocích a energii a jakékoli ideologické nadstavby jsou čirá manipulace. V některých príma zemích vlivem náboženství (Indonísie, Arábie) se k muzice nechtěně připojuje i rebelie proti místním zvyklostem, která je na Západě už jen pózou. ()
Metal, ta istá hudba a všade inak fanúšikmi vnímaná. Na západe je vyjadrením nesúhlasu s tradíciami, s obliekaním, v neslobodný krajinách sa prostredníctvom nej bojuje za slobodu, v náboženských a v chudobnejších tiež znamená iné ale v konečnom dôsledku týchto ľudí spája láska k hudbe, upevňuje medzi nimi priateľstvo a vytvára pocit vnútornej slobody ... vzbudil aj u mňa záujem o metal. ()
O něco méně strhující než první dokument, ale přesto skvělá sonda do metalového undergroundu v pro nás exotických zemích. Nemohu než doporučit, a to jak všem fanouškům tohoto svérázného stylu tak i všem, kteří se o něm pouze chtějí něco dozvědět. Sam Dunn rulez! \m/ ()
Je příznačné, že nejoblíběnější kapelou Sama Dunna je Iron Maiden. Global metal není o geniálních stupnicích, rytmech a rozsazích, které činí z nejtvrdšího žánru důstojného nástupce vážné hudby. Global metal je o odvěkém antropologickém jevu: Lidi rádi podléhají davové psychóze a náleží k mohutné, rituálně udržované smečce. Sám Bruce Dickinson ostatně v dokumentu definuje celosvětovou metalovou scénu následovně: "Děcka jsou děcka. (Ať už v Indonésii, Japonsku nebo Norsku). Potřebují si sem - tam stoupnout a zařvat. A my tomu děláme doprovod." Jen okrajově a povrchně Sam Dunn zavadil taky o politickou či sociální dimenzi metalu, jež mnohdy tvoří podstatnou část skladeb: texty. I zjednodušující slogan ovšem může být působivý, jak dokazuje Max Cavalera ve vzkazu všem, kdo omylem pokládají Prahu za součást Západu: "Je si to docela podobný, ať už v Brazílii, Indii nebo východní Evropě... Rebelie, nasranost na všechno, na život, na to, že musej vyrůstat v takový díře... a asi v ní i umřou. Takže co s tím udělají? Začnou poslouchat metal." ()
FOREVER X!!! ()
Pokračování skvělého prvního dokumentu. Nutno podotknout, že je to přesně ten typ dokumentu u kterého jen prosím aby nikdy neskončil a já si navěky užíval ty krásné metalové chvilky. A tak na konec musím dodat: "Jsem metalista a jsem na to hrdy!" ()
Nadhera. ()
Jak to prožívají pravověrné metly na druhé straně zeměkoule. Aneb jak to vypadá jinde , než člověk doroste a dospěje a převlékne se z černého mundůru do běžných hadrů. Sám jsem si tím prošel a spoustu té muziky poslouchám i dnes , takže můj pohled je částečně zaujatý. Oceňuju na Samovi , že se do těch všech destinací vypravil na vlastní nohy , aby to viděl na vlastní oči a s místními si o tomto fenoménu i popovídal. ()
hudba je jeden jazyk, je to ako nebo nad nami - jedno pre vsetkych.....uzasny dokument,....iron maiden v indii - fear of the dark - nieco nenormalne.. moje metalove srdce jasalo :))) 10/10 ()
Chyběla jen východní Evropa, ale stejně za to dam 99%..... ()
Bruce Dickinson:"Kids are kids." ()
Metal mám rád, ale že by mě tenhle dokument bůhvíjak nadchnul, to nemohu říct. Nakonec to stejně sklouzne k hlubokomyslnému poznání, že hudba spojuje všechny bez rozdílu vyznání, kultury apod., zkrátka klišé. ()
Metal lidi spojuje, nehledě na jejich kulturní, politické nebo náboženské vyznání. Tento výrok na konci dokumentu říká vše potřebné a není co dodat. Málokdy mám takový pocit při sledování nějakého filmu (a už vůbec ne dokumentu), jaký se dostavil právě zde. Mrazení po zádech po celou dobu, adrenalin až k nevydržení a obrovská chuť se na všecko vybodnout a jít za těma lidma pařit. Odpoutat se od všeho a být ve světě, kde každý každého za přítele považuje, světě bez problémů společnosti a všeho, co znepříjemňuje každodenní život. Sam Dunn nevynechal nic, co se metalu týče a musím jeho dokumenty vyzdvihnout až na samý vrchol. Metal je můj život, tak možná se to bude nemetalovým lidem zdát jiné, každopádně metalistům doporučuji 100%-ně, ostatní by neměli také pohrdnout už jen kvůli samotnému pochopení této hudby, jelikož tento dokument není sobecký ani subjektivní, ale plně objektivní jak by měl dokument být. ()
Reklama