Režie:
Maren AdeScénář:
Maren AdeKamera:
Nikolai von GraevenitzHrají:
Eva Löbau, Daniela Holtz, Jan Neumann, Ilona Christina Schulz, Robert Schupp, Martina Eckrich, Monika HirschleObsahy(1)
Celovečerní prvotina režisérky Maren Adeové připomíná filmy natočené ve stylu dánského manifestu Dogma 95. Její hrdinkou je nejistá mladá učitelka, která začíná uprostřed školního roku pracovat na škole v Karlsruhe. Nezvládá ale ani žáky, u kterých si nedokáže zjednat respekt, ani svoji čím dál zoufalejší samotu. (Letní filmová škola)
Recenze (6)
Až moc intímny pohľad do duše ľudskej trosky. Handycam až moc civilná, absencia hudby geniálna... Dogma 95 je silno cítiť.. depresia a ľudská zbytočnosť dotiahnutá takmer ku dokonalosti. ()
Maren Ade je objektívne nadpriemerná, čisto subjektívne nudná režisérka. Roztrasená kamera a uťapnutá učka, s ktorou sa neviem stotožniť. ()
Nemecka ucitelka a jej starosti - vacsie i mensie - ani sam doteraz neviem, ci ucila na Zakladnej alebo na strednej skole : 50 % ()
Název filmu je synekdochou řčení "den Wald vor lauter Bäumen nicht sehen könnten", které známe - a často používáme - i v češtiny "Nevidět les pro stromy". Český název je tedy (jako skoro obvykle) absolutně zmatečný a zde přímo zavádějící (irreführend), pokud si ovšem někdo nedomyslí sloveso "nevidět" (slovesa se těžk domýšlejí), a to pochybuji, že někoho napadne, pokud by to mělo být řešení, tak raději "Nevidět les" (němčině napomáhá v názvu vymezovací zájmeno "lauter"). Tedy: pro "jednotlivosti nevidět celek". Původcem tohoto rčení má být údajně Ovidius, který ve svých Žalozpěvech cituje větu "Frondem in silvis non cernere" (nevidět či nerozpoznat listí v lesích), také pěkné, i když to může mít zcela opačný význam.... Postava manio-depresivní učitelky, která vyzdvihuje svojí veselost a upřímnost a potlačuje svoje problémy a stresy, patři k archeytpům postmoderní doby; když neunese odpovědnost za sebe samu, předá ji stroji - autu. Spíš bych se ale chtěl na to podívat z hlediska lesa (systému) a ne jen stromů (Maren Ade). Připomeňme si brutální školský systém v Německu až do 2. války, až sadistickou šikanu prováděnou učiteli, i mládence, kteří po neúspěšné maturitě skočili z okna. Bylo to zlé, teď se to mění, a opět to není dobré. Ostatně prudké zvraty v krátké době patři neodvratně k povaze německého lidu (nebo jen "zur erbgesunden Sippe?"). Jinak také řečeno: když se jim daří, jsou samá galantnost a fair-play, když jde do tuhého, neznají bratra ani učitelku. Pozn.: Ještě slovo k manio-depresivní povaze; to je ta, kterou se vyznačuje 99% normálních lidí. V podstatě jde jen o to (na rozdíl od učitelky): příliš se neradovat, když se všechno daří, protože depka už je na cestě, a příliš nesmutnit, když všechno jde do kejlu, protože nastanou zas lepší dnové. Navíc zde nejde o nějaký ostrakismus nebo šikanu, jde o pozvolné propadávání se do osudu své vlastní povahy - a kdo za ni může? ()
Uff, toto ja nemám rád, ked' sa cítim pri filme trápne. A tu je to napätie cítiť už od úvodných minút a ani zaboha žiadna odľahčujúca scénka. No na porazenie! Môj tretí film od Maren Ade a ja dúfam, že si dá pauzu aspoň päť rokov, lebo ja takéto nervy nevydržím... ()
Reklama