Obsahy(1)
Postupující ruské jednotky osvobodily v lednu 1945 největší vyhlazovací tábor Třetí říše - Osvětim. Ruští kameramani vypovídajícím způsobem zachytili strašlivé životní podmínky vězňů, jejich žalostný fyzický i duševní stav a další hrůzy tohoto koncentračního tábora. Z důvodu zachování autentičnosti nebyly závěry upravovány. (borsalino)
(více)Recenze (10)
Pravdĕpodobnĕ jsem vidĕl jiný film, než moji předrecenzenti i když ho mám na DVD. Je tedy pravda, že použitá sovĕtská propaganda ve zvuku a to, co ve skutečnosti soudruzi natočili, se hodnĕ liší. O čem tedy zábĕry vypovídají ? Vĕtšina vĕzňů po osvobození se jednoduše sbalila a odešla nebo odjela, výjimku tvořili ti, kteří byli určeni pro použití v sovĕtské propagandĕ a nemocní. Nechutné například bylo to, jak takto určené lidi (v tomto případĕ ženy) po nĕkolika dnech po osvobození nahnali zpĕt do baráků na pryčny, aby si mohli udĕlat zábĕry nebo jak s dalšími točili frašku, kde soudruzi otevřeli bránu v hlavním táboře, ze které vybĕhli (na první pohled dobře živení) vĕzni a okamžitĕ se se soudruhy objímali. Tristní bylo taktéž objevení dvou "masových" hrobů, kde bylo jen pár mrtvol vĕzňů zemřelých především na skvrnitý tyfus. Ještĕ, že soudruzi mĕli tĕch nĕkolik vĕzňů vychudnutých následkem nemocí, aby nevyšli úplnĕ naprázdno. Celkovĕ je to tedy film určený k sovĕtské propagandĕ, ačkoliv toho moc ukázat nemohl. Ještĕ, že britové natočili ty dnes tak známé zábĕry tyfem sužovaného tábora Bergen Belsen a je celkem jedno, že vĕtšina tĕch vĕzňů zemřela až po osvobození. Jinak by ani nemĕli co ukázat na soudní frašce, které se říká norimberský proces. ()
Dokument, který by měl vidět každý. Dokonce si myslím, že by měl sloužit jako učební pomůcka o holocaustu ve školách ikdyž je to opravdu drsné a vše je to podáváno v pravdivém světle. Realisticky poukazuje na zvěrstva, která se v třetí říši páchala a je jen na nás, aby jsme nic takového nedopustili! ()
O Osvienčime máme toho v kinematografii v rámci dokumentov až až. Tento dokument vyčnieva dobovými necenzurovanými zábermi, z ktorých tuhne krv v žilách. Je naozaj poľutovaniahodné, že exisujú popierači holocaustu. Tvrdia, že sa to vlastne nikdy nestalo. Rád by som počul, ako tieto dobové snímky vysvetlia, všetko je snáď podvrh? Slabým bol len rozprávač, ten bol príliš suchý, akoby bol nejakým sprievodcom po výletnej lodi, takmer bez záujmu. ()
Film, nefilm, tak tady už jde o trochu "víc". Spousta dokumentů, natáčených v pozdějších letech si vypůjčuje právě tyto autentické a jedinečné záběry sovětských kameramanů, pořízených přímo po osvobození Osvětimi. Skutečný Auschwitz mi ale v roce 2009 připadal už jen jako slabý odvar Terezínského pracovního tábora, po němž jsem absolvovala prohlídku o rok dřive. Samozřejmě vím, že tvrdším a nelidštějším chováním se Osvětimi může rovnat snad jen Mauthausen, o tom žádná, mluvím jen o dojmu, který jsem z prohlídky v Osvětimi získala. Snažila jsem se psychicky připravit na šok, který prostě musel přijít, už jen to místo, ta historie, ta zvěrstva tady páchaná..Ale pak se to strhlo. Tříhodinová prohlídka v angličtině, připlétání se do jiných školních skupinek, okřiknutí naší profesorky, která si přehodila číslo na svém poslouchacím přístroji, a naladila tak česky komentovanou prohlídku..exkurze veskrz naučená slovo od slova, bez známky citu, účasti, bez konkrétních příkladů (kterých jsem si na terezínské exkurzi všimla...ono přeci jen, když vám průvodkyně řekne třeba pouhé "Tak v tomhle rohu ukamenovali dva vězni třetího kvůli jeho misce jídla" a vy pak můžete vidět ten roh, kde se to stalo..znamená to alespoň pro mě víc..začal se mi ten příběh odehrávat před očima, a pocítila jsem tak pospojováním těchto obrazů hrůzu této historie asi nejvíc, jak jen jsem byla schopná). A je mi opravdu smutno, že ani hromada kufrů, zabavených lidem ihned po transportu, obrovská kopa vlasů, kartáčků i bot, na mě nezapůsobila tolik, jako pouhý článek o tomhle všem. Když jsme vyšli z Auschwitzu I, předali sluchátka jiné školní skupince, početli si duchaplné vyryté vzkazy do dřeva u pokladny a zhlédli možnost nakoupit občerstvení u třech pojízdných stánků - jasně, určitá pravděpodobnost, že bychom dostali hlad, tu byla - vydali jsme se do části Auschwitz II. Ne že by nám průvodkyně o téhle informaci něco řekla, ale od spolužáka, který tu byl s bývalou školou již dříve, jsme se dozvěděli, že nedaleko v lese je částečně zachovaný příbytek Josefa Mengeleho. Vydali jsme se proto v malé skupince na průzkum, ale ouha, než jsme vůbec stačili přejít koleje, museli jsme se začít scházet před autobusem a dát Osvětimi sbohem. Za to jediné však samozřejmě nynější správu Auschwitzu neviním. Předevčírem jsem se dočetla v článku v Reflexu, že místní průvodkyně nalezla v objektu vyrytou svastiku. Nenaznačuje to snad něco? Nemělo by se v tomhle případě útočit více na podstatu lidskosti? Osobně jsem naprosto pro, poněvadž nákresy hákových křížů v koncentračních táborech mi přijdou tím největším plivnutím do očí těm, co touhle hrůzou prošli. A právě proto si myslím, že takovýhle dokumentů, stejně jako osvěty, není nikdy dost. ()
Nejdřív musím předeslat, že dokument opravdu nedoporučuji slabším náturám. Při scénách u masových hrobů, pitvání ('!!) anebo spáleniště, kde se ještě povalovaly lidské lebky, jsem měla také co dělat... Dokument mluví asi výstižně sám za sebe, bylo to zkrátka svinstvo, které zanechalo lidem šrámy na těle i na duši. Pro mě stále i v dnešní době NEPOCHOPITELNÉ svinstvo. Popravdě nechápu, jak dokument někdo může označit za propagandu, protože u scény, kde osvobození objímají členy ruských jednotek s úsměvem na tváři bylo jasně řečeno, že ty záběry byly pořízené nějakou dobu po skutečném osvobození a jsou nerealistické a nepravdivé. Ale kdo chce psa bíti.. ()
Galerie (2)
Photo © National Center for Jewish Film (NCJF)
![Osvobození Osvětimi - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/411/411407_0906ef.jpg)
Reklama