Režie:
Jiří VěrčákObsahy(1)
Aktovka F. F. Šamberka se uvádí již 23 let, drží tak historický světový rekord v délce života inscenace v nezměněném hereckém obsazení. Skoro čtvrt století se v režii Michala Bartoníka na jevišti potkávají Barbora Hrzánová, Miroslav Hanuš, Martin Dejdar, Petr Jančařík a u klavíru profesor Milan Dušek. (oficiální text distributora)
Recenze (8)
Dejdar při budování inscenace pronesl "Všeho moc je málo" proto nelze čekat mírné herecké či divadelní prostředky, v podstatě šli cestou vše je povoleno. Jedná se zřejmě o jediný profesionální záznam studentského představení.Protože inscenace se stala, slavnou po celé Praze,uskutečnila Československá televize filmový záznam v době kdy studenti byli ještě ve čtvrtém ročníku DAMU, tedy v roce 1985. Dle slov Báry Hrzánové byl po deseti letech proveden další záznam pro Českou televizi. ()
Taková malá blbůstka která neurazí. Nemám celkem nic proti, jen je na tom značně vidět že jde o projekt studentů. Celkově myšlenka nebo nápad pana Šamberka je sice úsměvný, ale řekněme slabý. Určitě slabý na to, abych tohle mohla považovat za dobrou hru. Je to spíše taková scénka s celkem vtipnými prvky. Ale na to aby to mohla být dobrá komedie, je jich tam málo. Navíc ten co hrál Klářina manžela Jaroslava, byl hrozně špatný a celkově celé představení táhl dolů. Ale Hrzánová s Dejdarem příjemně parodovali a přehrávali. Dost mi taky vadili pitomé záběry herečce do výstřihu. Ale musím říct že jsem se u některých vtipů zasmála. ()
Nezapomenutelné představení. Moje první seznámení s Bárou Hrzánovou. ()
Poněkud mě irituje, jak nevkusně se v naší poválečné divadelní tradici přistupuje k Šamberkovi. Tahle studentská humoriáda by ještě šla, záznam z Řeznické má dnes svou neoddiskutovatelnou historickou hodnotu, ale s vědomím toho, jak byl Šamberk przněn na Národním, je mi smutno. Drábek nepochopil ani to nejslavnější Jedenácté přikázání :( Ve filmu a v televizi je už půl století pusto prázdno a přitom by stačilo umět ty texty číst. Marné zde na toto téma orodovali, leč musela jsem. Snad se mezi zájemci o mladého Dejdara s Hrzánovou objeví i nějaký zájem o to, v čem to vlastně hráli s takovou chutí. ()
Začátek teda strašnej, v nejhorší tradici českého upoceného trapnohumoru – co má být proboha zábavného na tom, že hezká holka fouká do trombónu, na který sotva vydá tón, chlapík vedle ní schválně nerytmicky tluče do trianglu a pán u piána je jako diriguje? (očivsloupovník) Několik podobně laciných momentů se tam ještě objeví, ale jinak se to celé velmi rychle rozjede do svěže absurdní taškařice vystavěné s důsledností, jaká se vážně hned tak nevidí. Místy jsem smíchy doslova řval, a to se mi moc často nestává. Mí favorité jsou tu Bára Hrzánová a Miroslav Hanuš; Dejdar jako obvykle místo hraní exhibuje, ale v tomhle žánru se to snese. Řekněme tedy lepší ***. ()
Galerie (6)
Zajímavosti (3)
- Jedná se zřejmě o jediný profesionální záznam studentského představení. Jelikož inscenace se stala slavnou po celé Praze, uskutečnila Československá televize filmový záznam v době, kdy studenti byli ještě ve čtvrtém ročníku DAMU, tedy v roce 1985. Dle slov Báry Hrzánové byl po deseti letech proveden další záznam pro Českou televizi. (sator)
Reklama