Režie:
Aida BegicKamera:
Erol ZubčevičHudba:
Igor ČamoHrají:
Zana Marjanovic, Sadžida Šetic, Emir Hadžihafizbegovič, Jasna Beri, Alma Terzič, Dejan Spasić, Jasmin Geljo, Evren Aykul, Jelena Kordic KuretObsahy(1)
Rok 1997, válkou polozbořené, jen nahrubo opravené domy v zapadlé vesnici na východě Bosny. Pět vdov, opuštěné děti, podzimní úroda švestek… Trauma těchto pozůstalých z nedávno skončené bosensko-srbské války je jako neviditelná esence smutku přidáváno do sklenic zavařovaných marmelád a povidel, které ženy chtějí prodat a s jejichž pomocí chtějí přežít blížící se zimu. Dorazí k nim ale srbští spekulanti, kteří se snaží jejich zoufalé situace využít a připravit je, tentokrát nenásilně, o jejich domov, a tím i o duši a vzpomínky... Precizní režie mladé debutantky Aidy Begićové a přirozené herecké výkony, spolu se symbolickými podtexty příběhu, evokují neutěšenou bosenskou situaci podobně jako Grbavica Jasmily Žbanićové, uvedená na Febiofestu 2007. [FebioFest 2009] (oficiální text distributora)
(více)Recenze (9)
Nedokážu říci přesně proč, ale pro mě to byl naopak jasný vítěz Febiofestu 2009 který zářil svojí lidskostí a uvěřitelností nad ostatními snímky a kterému šlapal jen mírně na paty Král Ping-Pongu. Pár faktorů bych po delším přemýšlení našel: hutné, komorní vyprávění, kamera místy jak v nejlepších Tarkovského filmech, marasmus ze kterého se hrdinky dostávají pomalu ale jistě, jen decentní happy end a úžasné vykreslení každodenních rituálů bosenské muslimské komunity. Je zajímavé že trikově podařený Čarlston za Ognjenku u kterého jsem očekával že mě zaujme neměl ani z poloviny tak silný příběh. Přesto na Febiofestu jednoznačně vedla "balkánská sekce". ()
Pro mě nezáživný a nudný film s nadprůměrnějšími hereckými výkony. Bezesporu obsahuje určité sdělení v líčení utrpení těch, kteří se museli vyrovnat se ztrátou blízkého v Jugoslávském konfliktu a zároveň byly vystaveny konfrontaci s vrahy jejich manželů a dětí proto, že žijí dále ve stejné vesnici. Nemásová nekomerční záležitost, která zcela jistě nebude na první příčkách must-see listu. Ne zcela jsem pochopil, jak mohl vyhrát Febiofest 2009 - bylo mnohem silnějších soutěžních filmů s kvalitnějším technickým zpracováním a hlubší myšlenkou a poselstvím. ()
Úžasně nenápadný a uměřený debut. A já mu přes nějaké ty rozpaky nakonec fandím, a to nejen pro silně znepokojivé téma. Jeho skromnost, slabý scénáříček a pomalé tempo jsou, pravda, trochu na hraně a Hadžihafizbegovićův švestkový přeliv taky, ale ta melancholicko-ovocná atmosféra mě dostala. Navíc ve srovnání třeba s takovým Jas sum od Titov Veles působí Snijeg velmi lidsky a upřímně. Plus slušné herecké výkony. ()
Nabízí se srovnání se snímkem Grbavica Jasmily Žbanič. Řekl bych, že je to vesnická variace na stejné téma - pomalejší a tišší, jako je pomalejší a tišší život na vesnici (zvláště takto zapadlé), ve srovnání se životem v poválečném Sarajevu. Stejně, jako v debutu Jasmily Žbanič je i v debutu Aidy Begič na pozadí příběhu patrné poselství, že si ženy dokáží poradit i bez mužů. V "západnějších" zemích už to víme, v muslimském světě na to přicházejí postupně.... Hlavním tématem filmu je ale určitě zobrazení poválečné reality bosenského venova. Nedokážu zhodnotit, do jaké míry se v tomto směru film blíží skutečnosti. Mohl bych namítnout, že už bylo natočeno více podobných filmů. Ovšem nemohu zatajit fakt, že se Aidě Begičové podařilo natočit po všech stránkách velmi působivý film..... ()
Citlivá, komorní výpověď o poválečném životě válečných bosenských vdov. Žádné záběry z bojů, žádný cynický balkánský humor, pouze klidně plynoucí smutný příběh o vnitřní síle žen, které prožily peklo a přišly o své nejbližší. Krom velmi dobrých výkonů hereček zaujme i charismatický Emir Hadžihafizbegović v roli jediného přeživšího muže ve vesnici. ()
Reklama