Režie:
Christian PetzoldScénář:
Christian PetzoldKamera:
Hans FrommHudba:
Stefan WillHrají:
Benno Fürmann, Nina Hoss, Hilmi Sözer, André Hennicke, Claudia Geisler-Bading, Marie Gruber, Knut BergerObsahy(1)
Tři lidé se setkávají s osudovou nahodilostí: po smrti své matky se bývalý voják z povolání Thomas vrací zpět do Jerichowa, vzdálené vesnice v řídce osídleném severovýchodním Německu. Seznámí se s Alim, tureckým podnikatelem, který v okolí provozuje řetězec 45 stánků s rychlým občerstvením a žije se svou krásnou, ale nepřístupnou ženou Laurou v malé vile na okraji lesa. Thomas, který hledá práci, je zaměstnán Alim jako řidič a nakonec se stává Lauřiným milencem. A zdánlivá idyla se začíná rychle rozpadat.
Při výstavbě příběhu si i českému publiku důvěrně známý tvůrce Christian Petzold záměrně pohrává se zápletkou filmu Pošťák zvoní vždy dvakrát a zobrazuje v severovýchodní německé provincii milostný trojúhelník lidí, kteří se ocitají na pomezí mezi láskou, zradou a věrností. Především díky použité hudbě a její úloze ve stylu vyprávění dokázal režisér se svým poradcem a učitelem Harunem Farockim klidně a jednoduše zprostředkovat touhy postav v malé fiktivní osadě, obklopené venkovskými silnicemi a pobřežními útesy. Letošními cenami německé filmové kritiky byl Jerichow vyznamenán jako nejlepší film. Zároveň byl nominován v kategoriích Nejlepší hraný film a Nejlepší režie na Německou filmovou cenu. (Das Filmfest)
(více)Recenze (18)
Velmi dobře zpracovaný námět, kde je sice už v začátcích patrné, jakým směrem se to bude asi ubírat, ale přesto jsem byla přilepená opět k židli po celou dobu. Konec mně nakonec zamotal trochu hlavu a v tom je ten fígl, že tak jak jsem zpočátku psala o směru, kterým se to muselo ubírat, tam mně Christian parádně v jednom směru podtrhnul nohy. Atmosféra se mi moc líbila, klidně mohla být ještě hutnější. Ali se mohl do své role ještě víc položit, takhle jsem mu to až tak všechno nebaštila, nicméně film o třech osobách na mě silně zapůsobil, ber nebo neber. ()
Škoda, že to ke konci púsobí trochu jako formální cvičení a "hra se žánrem". I když jde o celou dobu o zajímavé rozkrývaní nečitelných postav, dobrou napjatou "thrillerovou" atmosféru a zároveň její popíraní všedností/obyčejností dramatických situací /tak jak to berlínská škola umí/. Občas krásné momenty, až trochu symbolické - objětí na budoucím místě činu. Precizní minimalizmus s návratem motivú, rekvizit, nepríliš okatě. I melodrama je téměr, až na konec, únosná. Jenže co z toho, když bych chtěla vidět ten Petzoldúv Přesah ještě pár minut po "dokonání" filmu... "Nemůžeš milovat bez peněz" přeci skvěle pojmenovává téma filmu, problémy postav a zdroj konflitku! ()
Tak kdo vyhrál tu bitvu u Jerichowa, kdo způsobil zhroucení zdí a překročení dosud fungujících mezí? Samozřejmě žena (tajemná žena, prostitutka). Dle Knihy soudců: "Jozue, syn Nunův, pak ze Šitimu tajně vyslal dva muže na výzvědy... Ta žena ale oba muže odvedla a ukryla. Proto odpověděla: Ano, ti muži ke mně přišli, ale nevím odkud". Laura je nezná (nechce znát), protože od jednoho může mít jen peníze a od druhého jen lásku, ale nikoli oboje současně a u jednoho, jak by chtěla, neboť to považuje za jedině možné. Prvním "zvědem" je Ali Özkan. Jako každý boháč, pozezřívavý a defétistický, "žije v zemi, která ho nechce, s ženou, kterou si koupil" (citace z filmu), tj. ani žena ho nechce. Zprvu nechce ani druhého zvěda, Thomase, urostlého milovníka; nakonec mu však podlehne a hned se mohou kout pikle... A jak skončila bitva u Jerichowa? Dle Knihy Jozue: " Vše, co bylo ve městě, pak vyhladili jako proklaté: muže i ženy, mladé i staré, skot, ovce i osly." Ve skutečnosti však Jerichow dobyt nebyl nikdy. Pozn. 1: Téma milostného trojúhelníku (manželé + další muž, nebo další žena) je odvěké, proto odvolávat se na Jamese M. Caina a jeho román "Pošťák vždycky zvoní dvakrát", 1934, jako na zdroj, je veskrze nerelevantní. Aneb, jak říkali staří Indové: "vem si, co tu je, a ukaž, co s tím dokážeš udělat" (parafráze). Pozn. 2: Svého času (v několika letech) jsem prošel celé pobřeží tehdejšího NDR. Jerichow leží mezi Lipskem a Wismarem, tedy ca. 200 km (po silnici) od moře. ()
Možná až příliš jednoduchý melodramatický příběh s nyní v německu populárním tureckým nádechem. Já táhnut skvělým Fürmannem, jenž zde hraje svůj oblíbený charakter "raněného lva." Petzold pracuje s barvami i herci velmi dobře, vypráví pomalu a citlivě, občas jsou některé scény až moc ukecané a spousta děje se jen odříká místo, aby se něco doopravdy dělo. Ale atmosféra tu je, co hrát také a hezky se na to kouká. Evropský nadstandard po řemeslné stránce a standard po stránce příběhu. Thomas se vrací domů, aby dal svůj život dohromady a přitom pozná pár jenž dělá pravý opak... 80% ()
Existují na tomto světě literární náměty, které byly zfilmovány už tolikrát, že si i volnomyšlenkář klade otázku, zda by se taková forma přebujelého parazitování neměla na příslušném úřadě zatrhnout. Dobře, uznejme, že výjimečně i nějaká nesčetná variace na stotisíckrát převařené, strávené a vydávané téma může přinést něco nového či přinejmenším provokativního (že si pak člověk spokojeně povzdechne: "To jsem se zase nasral."). Ale kdo chce proboha ještě vidět tisící prvou mdlou filmovou verzi všech těch Fantomů opery, Bídníků, Dr. Jeckyllů a pánů Hydeů... Kdo chce po tísící prvé vidět neinvenční uchopení Pošťáka, co zvoní vždycky dvakrát - se kterým přichází tento Petzoldův film? - Snímek Jerichow disponuje ne zas tak často vídanou magickou harmonií: Všechny jeho formální i obsahové složky jsou pozoruhodně harmonicky nezajímavé (aniž by se snad daly označit za vyložené špatné) a do paměti se mohou vrýt zřejmě jedině právě tímto svým paradoxním rysem. Jerichow připomíná postavu kolemjdoucího důstojníka ze známé Vodňanského povídky, o němž autor praví, že "byl příliš neurčitého zevnějšku, než aby stál za zevrubnější popis". A proto se nezlobte, že zde s textem končím a jdu si dát sklenku vína. ()
Galerie (21)
Zajímavosti (2)
- Natáčanie filmu prebiehalo na severovýchode Nemecka, predovšetkým v spolkovej krajine Branderbursko. Pobrežné scény pri mori sa natáčali ešte severnejšie, a to v Meklenbursko-Predpomoransku. (MikaelSVK)
Reklama