Režie:
Kihači OkamotoScénář:
Šinobu HašimotoKamera:
Hiroshi MuraiHudba:
Masaru SatóHrají:
Tacuja Nakadai, Mičijo Aratama, Júzó Kajama, Toširó Mifune, Kei Sató, Kó Nišimura, Takamaru Sasaki, Kamatari Fudžiwara, Hiroši Hasegawa, Šódži Óki (více)Obsahy(1)
Bouřlivá léta pádu šógunátu charakterizují nekonečné likvidace nepohodlných osob a konflikty procísařských a šógunátních skupin. Na pozadí těchto událostí prochází jako přízrak smrti muž jménem Rjúnosuke Cuke, jenž ovládá meč s bravurou mistra, ale jehož duše je zlá a krutá. Zůstávají za ním mrtvoly politicky aktivních osob i obyčejných lidí. Ovšem vše souvisí se vším a jeden čin neodvratně ovlivňuje činy druhých. Jedho smrt si přeje stále více lidí, ale je vůbec možné zastavit zosobněné zlo? (oficiální text distributora)
(více)Recenze (58)
Výborný film. Bohužel chybí minimálně dvě scény, které by filmu dodaly na celistvosti a smysluplnosti. Především linie s bratrem chystajícím se na odplatu je násilně nedokončená a pak mně chybí ještě jedna mezi už ohlášeným soubojem a odchodem Rjúnosukeho do Kjótó. 70 % ()
Zřejmě jeden z nejlepších japonských samurajských filmů. Źádná glorifikace samurajů, nýbrž ponor do psychologie těch, kteří se snaží najít si v bouřlivých dobách nějaké místo, a pak těch, kteří žijí jen pro tyto bouřlivé doby a nic jiného je nezajímá. Tatsuya Nakadai předvedl duševní přerod svého hrdiny do podoby zabijáka bez svědomí opravdu skvěle. Co se týče divného konce, původně se plánovalo pokračování (proto ty "useknuté" dějové linie), ale sešlo z něj, a tak film skončí jakoby do ztracena. ()
...teď sloužím ďáblu smrtí a zlem... roznáším zkázu, jsem démonem… zanotuje si Tatsuya Nakadai a čistě pro potěšení rozsekne dědka vejpůl. Nádherná role, mistrovský výkon za deset Oscarů (pokud by ta tretka něco znamenala). Zimní řežba kolem nosítek patří k tomu nejlepšímu co lze v jidai-geki filmech vidět . Mifune zde předvedl svůj životní výkon s mečem. ()
Film je to velmi zvláštní i na Japonské poměry. Z konce filmu jsem byl dost rozladěný. Nečekal jsem happyend, ale toto...? Samurajské souboje byly úchvatné. Herecké výkony precizní. Celková atmosféra mrazivá stejně jako hlavní postava filmu. ()
Skvělý samurajský film, scéna s Rjúnosukeho šílenstvím nemá chybu, souboje vypadají skvěle a délka snímku je mnohem únosnější než u kurosawů. Všem vřele doporučuji. ()
film zbesilost byl pro me zaskocenim i milym prekvapenim v jednom. zaskoceni bylo zpusobeno tim, ze ona ocekavana samurajska klasika se vlastne vubec nekonala. mile prekvapeni pak zpusobil fakt, ze misto nepretrzite akce a silnych, at uz fyzicky nebo (predevsim) moralne, bojovniku jsem se dockal pohledu dovnitr jedne (zcela neobvykle) vesrkze sede osobnosti. hlavni postava neni v zadnem pripade dobrosrdecnym bojovnikem za prava utlacovanych. jde svou cestou a v souladu se svou filosofii obcas nevaha pouzit prostredku, ktere by se daly oznacit pri nejmensim za pochybne. rjunosuke, jak se hlavni postava jmenuje, ale soucasne neni ani ono zosobneni zla, jak by se mohlo z popisku filmu (a obalu, a americkeho nazvu, a..) zdat. film se tak skutecne stava vyletem do duse jednoho lehce labilniho bojovnika s neobvyklym pojetim moralky. bohuzel tohle vsechno se neobeslo bez jedne znatelne vady na krase. tou je zcela necekany zaver filmu, ktery v divakovi zanecha spise vice otazek nez odpovedi a predcasne ukonci nektere dejove linky, ktere se v podstate nestihly ani rozvinout ()
Samurajských filmů jsem viděl už spousty, některé velmi zdařilé, jiné zas méně. Ale tento snímek mě naprosto uchvátil. Dle mého se jedná o vrchol samurajského žánru. To, že jsou souboje strojené a že si budoucí mrtvoly nabíhají na meč, je pevně spjaté s tímto žánrem poloviny minulého století. Žádná enormní brutalita a vyžívání se ve čtvrcení a rozstřikování krve, jak tomu můžeme být dnes svědky. Zabíjení v tomto filmu není pdstatné. Důležitější je, proč se jednotlivé osoby souboje zúčastnily. Tatsuya Nakadai se zhostil své role dokonale a Toshirô Mifune hraje postavu, která je mu šita na tělo. Brilantní herecké výkony doplňuje výborná atmosféra, kulisy, scenérie,... Ale nejvíc se mi na tomto filmu líbí asi to, že se v mnoha směrech nedrží zaběhlých konvencí (žádná předem očekávaná pointa; žádný kladný hrdina, který by nás provázel dějem od začátku až do konce; žádné klasické vyvrcholení a konec). "Hlavní hrdina" není žádný dobrák bojující za dobré mravy, ale není to ani 100% záporák. Charaktery nejsou černobílé (jako v jiných filmech), stejně jako v životě. Přiznám se, že jsem Nakadaiovi jakožto dumajícímu vrahovi fandil. ()
Film samotný není vůbec špatný, ale ten konec je opravdu... zvláštní. Celkem by se i dal zkousnout jako jakési finále, kdy hlavní (anti-)hrdina bojuje se svými běsy a prohrává. Jenže co dějová linie, ve které se bratr jedné z jeho obětí připravuje, aby ho mohl zabít? Díky onomu podivnému konci je celá tato linie poněkud nadbytečná, včetně rodícího se vztahu s vnučkou další oběti. Čekal jsem, že režisér má s oběma těmito dějovými liniemi nějaký záměr, že připravuje nějaké velkolepé finále, ale nekonalo se nic. ()
Tatsuya Nakadai jede jako nikdy. Jeho jeden z naj samurajských výkonov:-) ()
Takhle má vypadat KONEC filmu - prostě pořádnej sek do obsahu lebky nic netušícího diváka. ()
Nádherné drama. Škoda toho nedodělaného závěru, takovéto deus ex machina v mých očích film sráží (i když je tu dost lidí, kteří to vidí jinak). Neříkám, že film měl dopadnout happy-endem, ale IMHO je škoda nedovést dobře rozpracované motivace postav a vůbec celou zápletku k nějakému vyústění. Klidně mohl Rjúnosuke na konci pobít všechny včetně té mladé žabky a mlynáře a byl by to taky závěr jako hrom. A já bych dal pět hvězd. ()
Příliš dlooouhé a rozvleklé. Nepopírám, že několik scén bylo vizuálně dokonalých. Obzvláště milovníci temných pohledů si přišli na své. Oceňuji netradiční závěr. Pokud jde o mne, dávám však doživotní přednost nesmrtelnému a nejlepšímu Toširo Mifunemu !!! ()
Nejlepší samurajský film, který jsem kdy viděl. Hlavní postava sice není dobrák, ale jako samuraj je excelentní. A zabíjení mu evidentně dělá dobře. S touto temnou stránkou jsem se dokonale ztvárnil. ()
Temnější strana staré samurajské klasiky. Namísto odvahy a cti jde o studii kruté bezohlednosti a posedlosti vražděním. Namísto silného příběhu čekejte pouze přerušované a nedokončené morálie jen s náznaky katarze. Na druhou stranu tradičně nechybí cit pro psychologickou drobnokresbu a esteticky úchvatné scény (zejména soubojů a bitek). I zběsilost může být lyrická. ()
Cynický Tatsuya Nakadai chlastající a vráždící! Boží! Konec překvapil, ale vůbec nevadil. Mlask! Pětkrát saké! ()
v súčasnosti už neveľmi zaujímavý film ()
Toshirô Mifune tam má krásnej souboj proti přesile ve sněhové vánici. ()
Zvláštní, zvláštní, zvláštní... Hlavní postava naprostý anti-hero, totální ztělesnění duševní nepřítomnosti. Existencialismus. ()
Reklama