Režie:
Masaki KobajašiScénář:
Šinobu HašimotoKamera:
Kazuo YamadaHudba:
Tóru TakemicuHrají:
Toširó Mifune, Jóko Cukasa, Gó Kató, Isao Jamagata, Tacuja Nakadai, Ecuko Ičihara, Tacuo Macumura, Takamaru Sasaki, Joširó Aoki, Džun HamamuraObsahy(1)
Hrdinou příběhu je stárnoucí samuraj Isaburo. Žije poklidným životem, dokud mu jeho pán nepřikáže aby oženil svého syna Yogora s konkubínou, jež upadla v nemilost i přesto, že vládci porodila syna. Ačkoliv se Isaburo zprvu zdráhá, Yogoro přijme Ichi za ženu a zakrátko se mezi nimi probudí silný cit. Jijich láska starému samuraji vrátí síly a tak když zemře vládcův starší syn a on pošle pro Ichi, aby mu stanula po boku jako matka jeho dědice, Isaburo se pánovi postaví na odpor. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (78)
Bezhraničná oddanosť pánovi je pekná blbosť. Nech sa zabalí do akéhokoľvek uznávaného kódexu. Pretože predpokladá, že pán rozhodne vždy správne. Tak to však nikdy nie je. Lebo ľudia, a rovnako tak ich páni (ba tí ešte viac, lebo majú pokušenie svoju moc nad druhými zneužiť) sú vlečení kadejakými pudmi a vášňami. Preto dokážu svojich poddaných (tuná samurajov) pekne citovo i inak ponížiť a celkovo morálne i spoločensky zdeptať a dojebať. Nuž a ak toto bezcitné zaobchádzanie s pôvodom bojovníkmi, akokoľvek oddanými narazí na istú hranicu, oddanosť voči hajzlovským pánom sa zlomí. Vypukne rebélia. Tu ide o rebéliu zatiaľ výsostne osobnú, zameranú na odvrátenie pohrávaní sa s citmi rodiny, kde sa zrodila naozajstná láska. Tá bola nečakaná, lebo nanútená tým istým bezcitným pánom. No a ten istý pán sa po čase svojvoľne rozhodne lásku zrušiť - lebo je pán. Lásku, ktorá dala medzitým vykvitnúť novému životu, ktorý dal láske i vzťahu zmysel a rozmer, schopný ju udržať ďalej pri živote. A to sa nerobí. Takéto svojvoľné mocenské zaobchádzanie s citmi a vzťahom kohokoľvek. Akoby poddaní bojovníci a ich ženy boli len nejaké handry na trhu, ktoré možno svojvoľne premiestňovať a prehrabávať sa medzi nimi. Skvelá záležitosť s uhrančivými hereckými výkonmi, sprevádzanými minimalisticky presnou, údernou hudbou, využívajúcou tradičné japonské motívy. ()
Je to vydarená historická dráma. Má dosť dobrý príbeh o starnúcom samurajovi, ktorý žije poslušným životom so svojou rodinou, až kým mu pán nenariadi, aby svojho staršieho syna oženil s konkubínou, ktorá síce pánovi porodila syna, ale aj tak upadla do jeho nemilosti. Síce sa im to moc nepáči, ale aj tak radšej súhlasia a časom sa do nej starší syn skutočne zamiluje a všetci si ju obľúbia. Lenže keď umrie pánov dedič a a im je prikázané, aby konkubínu vrátili, otec so starším synom to už nedokážu tolerovať a postavia sa systému. So spracovaním som veľmi spokojný, o nejakom rýchlom tempe sa tu samozrejme hovoriť nedá a film sa väčšinu času odohráva na pár miestach, ale to nie je ani najmenší problém. Už od začiatku si ma to úplne získalo, skvelo podané postavy, ktorým sa nedá nefandiť a rovnako aj vzťahy medzi nimi, k tomu skvelá prezentácia samurajského systému a povinností so všetkými kladmi aj zápormi a samozrejme aj celá tá nespravodlivosť, ktorá je navyše aj dobre gradovaná prostredníctvom mnohých zaujímavých dialógov. Jediným čiastočným záporom je, že v strede filmu to na nejaký čas zostane stáť na mieste, pričom cítiť, že sa to už dá riešiť len jediným spôsobom, no aj tak sa to ešte trochu naťahuje. Ale ten zvyšok filmu to už opäť plne vynahradí, takže väčšina filmu je skutočne skvelá a ten stred aspoň nadpriemerný. Akcie je tu priemerné množstvo a som s ňou nadmieru spokojný. Všetka sa nachádza v záverečnej tretine a je to presne ten typ súbojov na meče, aké mám rád a navyše aj so skvelými sprievodnými situáciami. Napríklad taký súboj medzi dvomi samurajmi, ktorí sa rešpektujú a mohli by byť dobrými priateľmi, ale povinnosti ich nútia stáť proti sebe je skutočným zážitkom. Herecké obsadenie je skvelé, Toshiro Mifune v hlavnej úlohe je opäť vynikajúci a dokonca mám pocit, že ešte viac, než obvykle, ale získala si ma aj postava konkubíny, jeho syna, ale prakticky aj všetkých ostatných. Réžia a technická stránka sú perfektné, vizuálna stránka, atmosféra, všetko je na vysokej úrovni. Plné hodnotenie tomu ušlo len tesne, za čo môže práve tá slabšia stredná časť, ale aj tak je Vzbura výborný film a v rámci svojej kategórii sa jedná o jeden z najlepších predstaviteľov vôbec. 83% ()
Souboj emocí a intrik na pozadí zdánlivě neprůstřelného samurajského řádu. Podobně jako Harakiri to na rozdíl od dalších námětem spřízněných filmů nepopularizuje feudální Japonsko, ale naopak docela kritizuje, což je určitě zajímavý pohled. Na rozdíl od vynikajícího Harakiri jsem tu ale měl (malý) problém s tempem. ()
Může být stodvacetiminutový komorní samurajský snímek, který se v zásadě celý odehrává v sedě ve třech až čtyřech místnostech, dobrý? Odpověď je, že může být a dokonce je více než-li pouze dobrý či pouze nadprůměrný. Je to celé o spřádání intrik, samurajskému smyslu pro zodpovědnost, vazalství, příslušnosti k rodovému klanu a především o lásce. Ač to celé vypadá jako záznam divadelní inscenace, tak to nijak nevadí, jelikož především díky hercům vám na jednotlivých charakterech bude záležet. Třešničkou na dortu je samozřejmě Toshirô Mifune, z kterého sálá charisma na všechny strany v doslova každém záběru. ()
Do té doby než jsem objevil Kobayashiho jsem si myslel, že nejlepší samurajské filmy točil mistr Kurosawa. Ten si za všechny své filmy tohoto subžánru, bez diskuse, zaslouží pět hvězd, kdybych ale mohl dát hvězd šest, dostaly by je Kobayashiho Seppuku a hlavně Vzpoura. Z mého pohledu tenhle biják nemá chybu. Napětí a tempo dokonale gradují, mistr Mifune předvádí metronomicky přesný výkon který ale nedusí ostatní kolegy. Délka je velmi rozumná, děj je poutavý... Prostě, tohle mi fakt sedlo. ()
Galerie (46)
Zajímavosti (3)
- Tóru Takemicu složil hudební doprovod výhradně pomocí tradičních japonských nástrojů, jako jsou šakuhači, biwa nebo taiko. (Terva)
- Väčšinu samurajov vo filme možno vidieť, ako nesú dva meče. Toto bola prax v Japonsku známa ako daisho. V preklade to doslova znamená „veľký-malý“. Väčší meč bola katana, ktorá sa všeobecne používala na boj a súboje. Krátky meč bol buď wakizashi alebo tanto, z ktorých posledné sa najčastejšie spája s rituálnou samovraždou seppuku alebo Harakiri. (Bilkiz)
- Natáčení probíhalo převážně ve studiu Toho v japonském Tokiu. (Terva)
Reklama