Režie:
Ivan PokornýObsahy(1)
Teroristický útok na moskevské Divadlo na Dubrovce očima třech žen. Čečenské teroristky, lotyšské lékařky záchranné služby a Rusky, která konečně našetřila na drahé vstupenky na kultovní ruský muzikál.
Ve středu 23. října 2002 ve 21:05 zaútočilo 42 ozbrojených Čečenců na moskevské Divadlo na Dubrovce. Přerušili představení původního ruského muzikálu Nord-Ost a zajali 850 diváků jako rukojmí. Jejich požadavek zněl: odchod ruské armády z Čečny. Teroristi a rukojmí strávili v divadle 57 hodin. Teroristický útok a osvobozovací akce si vyžádaly 170 lidských životů.
Tento nejhorší teroristický útok, jaký Rusko zatím zažilo, se stal námětem pro hru německého dramatika a herce Torstena Buchsteinera (*1964) s příznačným názvem Nordost. Jejími protagonistkami jsou tři mladé ženy. Čečenská černá vdova, která se útoku aktivně účastní; lékařka první pomoci, původem Lotyška; a Ruska, která konečně našetřila na drahé vstupenky na kultovní ruský muzikál.
Teroristký útok je tak nahlídnut třemi různými úhly pohledu, prostřednictvím jedinečných životních příběhů tří žen, které spojuje mnohem víc než náhoda, která je svedla do Divadla na Dubrovce.
Hru Nordost, za kterou její autor získal v Německu několik prestižních cen, uvedlo v roce 2008 v české premiéře Činoherní studio Ústí nad Labem.
(oficiální text distributora)
Recenze (7)
Angažované politické divadlo, které využívá konkrétní tragické události přepadení moskevského divadla čečenskými teroristy jak k odsouzení politiky současného ruského režimu, tak i k všeobecné kritice metod vlád, které upřednostňují vojenské a policejní operace před politickým vyjednáváním a mírovou politikou. Autor na závěr dává jasné rovnítko mezi masakrem na Dubrovce a 11. zářím v New Yorku. Ze strany hereček jde o kvalitní práci, k divadelnímu představení už bych nějakou tu výtku měl. Buchsteiner se až příliš spoléhá na sílu a tragédii prožité události, takže představení mechanicky redukuje na prostou výpověď tří žen, zpočátku monotónní, později naléhavou, plnou citových výlevů, jejichž osudy se v určitém bodě protknou. Scéna je minimalistická, takže divák vnímá pouze výpověď o událostech. Celkový dojem: 80 %. ()
Pro mě hra Torstena Buchsteinera Nordost má opravdu objektivní výpověď. Narozdíl od Bluntmana (viz jeho komentář) se rozhodně nedomnívám, že je hra prachpouhou analogií k americkému vpádu do Íráku. Proč by mělo být? Vždyť se jedná o nedávnou historii. A krom toho si daleko víc vybavím nedávné tanky v Gruzii. Je to jen memento všudypřítomné hrozbu okupace a následných teroristických útoků. Něčeho kam nedohlédneme. Objektivita pramení z toho, že každá z žen je jen malinkou částečkou v systému, řadová černá vdova-teroristka, řadová občanka, řadová lékařka. Je na ně nahlíženo z lidského hlediska a lidsky se ukazuje, jak všemi životy zamává jedna teroristická akce a jak je snadné se do toho všeho nechat namočit. Žádnou z žen nemůžeme vlastně odsoudit, nebo chcete-li soudit lze všechny tři. Každá je jiná, v něčem sympatická, v něčem hloupá, v něčem obdivuhodná. Minimalismus, s jakým se hraje, tři téměř statické monology a jen autentické naléhavé výpovědi. ()
STRETNUTIE 2009 Od Ivana Pokorného jsem viděl pouze dvě představení, a to ANTIGONU a NORDOST, na základě čehož bych si mohl odvodit, že rád čerpá z "historických" událostí a vypráví o ženách, které se obtížně vyrovánají se samotou... ale co do pojetí se obě hry více lišit nemohou (i když obě obsahují nezvládnutý konec s diskutabilními a doslovnými přesahy do současnosti). NORDOST předkládá politickou událost pohledem tří žen, které převážně stojí, vyprávějí svůj příběh a navzájem se doplňují, v závěru dojde na jejich konfrontaci... a nad tím vším je hlas vševědoucího vypravěče, který shrnuje podstatná fakta a v závěru si dovolí situaci zhodnotit. A s tím mám právě největší problém, protože ze zdánlivě nepolitického a subjektivizovaného vyprávění tří žen se v závěru z konceptu vybočí a nabídne se "jakože" objektivní záznam skutečnosti prostřednictvím dokumentárních televizních záběrů. Jinými slovy: z nepolitického se přejde do otevřeně politického, nedramaturgicky se vybočí z konceptu, aby se ťalo do živého, ale z umění se na místo toho stane kýč, a paralela s americkou intervencí do Iráku je pro svou explicitnost vyloženě hloupá. Takže první hodina za 5*, zbylá čtvrthodina za 3*, tudíž výsledné jsou 4*. ()
"Moderní tragédie" v umanutě precizní režii Filipa Nuckollse a koncentorvané herecké kreaci tří hereček drtí i na záznamu. Úsporná scéna s nervózně tetelící projekcí v pozadí, bodová světla jako u výslechu. Neskutečně chladné a přitom zříravé, napínavé a mnohdy až jedovatě ironické. O terorismu, jeho východiskách, úniku z něj a obětech. ()
Útok islámských teroristů na moskevské divadlo na Dubrovce v říjnu 2002 z pohledu čečenské teroristky, zasahující lékařky a jedné z rukojmí. Tři ženy, tři strany barikády, tři pohledy na věc, tři osobní příběhy, tři výpovědi. Nikdy bych neřekl, že budu tak konsternovaný u divadelní hry, kde primárně tři postavy pouze stojí a mluví. Možná politická agitka….ale i kdy to celé stálo na reálných základech podobných těch Pána prstenů, tak nehrané slzy v očích Zuzany Onufrákové vás nemohou nechat chladným. ()
Reklama