Obsahy(1)
Jakmile udržíš zbraň, můžeš zabíjet. Pravdivý příběh dětské vojačky.
Eritrea, konec 80. let. Když si pro malou Awet do sirotčince v Asmaře přijde starší sestra a oznámí jí, že půjdou žít s otcem, je Awet nadšená. Neví ještě, že bude na dobu, kdy ji vychovávaly jeptišky, vzpomínat jako na nejhezčí období života. Nový domov je pro pětileté dítě zklamáním: otec nejde pro ránu daleko a jeho nová žena dává dvěma nevlastním dcerám najevo, že jsou pro ni jen bezplatnou pracovní silou. Nakonec otec Awet i její sestru předá eritrejské osvobozenecké frontě, aby zde sloužily vlasti – ve válce s Etiopií.
Dívkám nastává peklo vojenského života a fanatický dril, kterému odolají jen ty nejsilnější povahy. Awet zoufale hledá vzor, oporu či přítele, ve zvráceném světě války však panují jiná pravidla, než ji učily jeptišky. Zabíjet je náhle záslužné, pláč či soucit jsou neodpustitelnou slabostí a největšími nepřáteli se paradoxně stávají vlastní krajané z konkurenční osvobozenecké fronty. V každodenní společnosti smrti Awet stále silněji cítí, že to, co prožívá, není správné?
Na příběhu malého děvčátka staví film obžalobu vojenských režimů, které podobným příkořím vystavují dnes a denně tisíce dětí. Osudy hlavní hrdinky byly inspirovány životním příběhem zpěvačky Senait Mehariové, jejíž autobiografie vyšla i v češtině pod názvem Nikdy jsem nechtěla zabíjet. Snímku dominují skvělé herecké výkony představitelek sester Awet a Freweyini – ve skutečném životě též sester Letekidan a Solomie Micaelových.
(oficiální text distributora)
Recenze (15)
Asi je jedno, ze se dej filmu odehrava na konci 80. let. Do dnesnich dnu se v Africe nic nezlepsilo. Ono je to jeste daleko horsi. A myslim, ze vetsinu divaku uz to nedojme, vcetne toho, ze hlavni hrdinka utekla do Evropy. Myslim, ze podminky v podobnych "armadach" byly a jsou jeste daleko krutejsi nez nam je film ztvarnil. Misty to vypada jako detsky tabor. Ale prostredi je pro film stale atraktivni a lhal bych, kdybych tvrdil, ze me to vubec nebavilo. ()
,,OSVOBODITEL, TEN NIKDY NEVZDÁ SE! ZEMI SVÉ SVOBODU VÍTĚZNĚ PŘINESE. JAK VLNA DIVOKÁ, ON NEZNÁ PŘEKÁŽEK. ZEMI SVÉ SVOBODU VÍTĚZNĚ PŘINESE…“ /// Eritrea let osumdesátejch a Awet, dívka s ohnivým srdcem, která by si asi měla dávat bacha na pusu. Možná kvuli ní, možná proto, že fotr je dobrák, skončila se ségrou v táboře oddílu Džabhy, pravé a první osvobozenecké fronty. Budou prej budovat socialismus (ale nejdřív se musej osvobodit). Moc hezky to vyprávěj. Tak autenticky. Všude samej černoch, Kalašnikov, mačeta… Podobný čarodějce, ale (pro mě) poutavější, bez zbytečný (?) poetiky, kterou nahradila realita osudu dětí, co platí za hříchy svých otců (prej… to je taková bajka…). /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Biografii ,,Feuerherz“ (u nás - Nikdy jsem nechtěla zabíjet), kterou napsala Senait Ghebrehiwet Mehari, číst nebudu . 2.) Chcu se něco dozvědět o Eritreji (s kým sousedí, řeky…atd, atd…). /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
Film o o malom dievčati, ktorú otec alkoholik a hulvát (tak sa nám ho "európsky" snaží vykresliť scenárista, nehladiac na skutočnosť, že arabi nevysedávajú pri alkohole v krčmách) odovzdal povstalcom bojujúcim za samostatnosť a nastolenie socializmu v Erytrei. Od skutkovej podstaty t má ďaleko, je zameraný najmä na zážitky a detské myslenie malej Awet. Mnohí tento film porovnávajú s Rebelkou, tá však predsa len bola bližšie k autentičnosti prostredia. Napriek umelému prostrediu a takým naivným a ochotníckym hereckým prejavom, sa dá na ten film dá pozerať. Dojímavé bolo ako si malá Awet zapamätala poučenie o "nastavení ľavej strany tváre, keď dostaneš po pravej" (na začiatku jej rehoľná sestrička vysvetlila, prečo sa Ježiš nepomýlil, ako Awet tvrdila) Ten akt ju vlastne zachránil a bolo jej dovolené opustiť napokon tábor povstalcov a zachrániť sa. ()
Vůbec jsem nevěděla, kde Eritrea je a už vůbec ne, že tam probíhaly poměrně dlouhé boje za nezávislost. a tak jsem si nakonec musela najít i víc informací na Wikipedii. To, co jsem viděla v Ohnivém srdci pouze jeden z mnoha strašně smutných příběhů, kterých je po celém světě stovky a ještě smutnější je fakt, že je to nezastavitelné. Je neuvěřitelné, jak může fanatismus otupit i poslední zbytky citů a dospělí, včetně žen pak posílají nevinné děti do války se zbraněmi v těch ručkách, které jsou mnohdy větší, než oni sami. V něčem mně to připomnělo dokument Slzy Gazy a nebo jeden z příběhů ve filmu Neviditelné děti. Jsem ale ráda, že se prostřednictvím vyprávění malé Awet mnozí z nás mohou podívat možná pro nás na těžko představitelný svět těchto malých dětí v jiných zemích, kde se bojuje, nebo bojovalo před ne tak dávným časem jako právě v Eritrei. Opravdu děsivé ! ()
Tak nevím. Někdy mám pocit, že v těchto nerozvinutých zemích bylo lidem lépe i za kolonialismu. Vždyť co zemiček a zejména těch v Africe většinou po druhé světové nebo v šedesátých létech získlo konečně tu vytouženou svobodu od bílých otrokářů a od té doby je to tam jen samý masakr... Jedni vraždí druhé, protože jsou z jiných kmenů, ti věří v toho a ti v tamtoho tak když se potkají tak se také mydlí... Hrůza. Mají tam prd, bydlí v chatrčích ale umějí to s kulomety, granáty a sapíky jen co je pravda (zbrojaři to tam také sakra rádi vozí, lepší odbytiště by hledali jen těžko)... Příběh malé Awet a její sestry je smutný. A smutnější je o to více, že takových dětí, co tahají ákáčko, které váží skoro jako oni je po světě habaděj... Znají jen násilí a zabíjení. A ne vždy mají své učitele a někoho kdo jim vysvětluje zeměpis či je učí revoluční písně. Jinde je při výcviku mlátí a nutí dělat ohavnosti na zajatcích. To všechno je velmi silné téma, ale film sám byl spíše taková konverzační záležitost. Akce bylo pomálu a děj se mírně táhl. Musím moc pochválit představitelku Awet, ta holčička v roztrhaných kytičkovaných šatečkách hrála úžasně. Němci celkem překvapili ! Dávám poctivé 3 svaté obrázky. * * * ()
Reklama