Příběhy slavných - Série 1 (2000) (série)
Režie:
Pavel KřemenScénář:
Pavel KřemenKamera:
Michal ČernýHrají:
Jiří Sovák (a.z.), Jiřina Bohdalová, Miroslav Chochola, František Filip, Pavlína Filipovská, Miroslav Horníček, Slávka Kopecká, Ivo Paukert, Jiří Štěpnička, Karel Vágner, Václav Vorlíček (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Dokument přibližuje slavného herce ve chvílích pracovních i čistě soukromých. Legendu českého divadla, filmu a televize Jiřího Sováka stačí připomenout několika tituly: Světáci, Marečku, podejte mi pero!, seriály Chalupáři, Arabela, Byli jednou dva písaři… Vzpomínky hereckých kolegyň J. Bohdalové či S. Zázvorkové nebo režisérů I. Paukerta, F. Filipa a V. Vorlíčka, stejně jako jeho věrného druha Miroslava Horníčka a manželky Anny, jsou doprovázeny spoustou archivních materiálů, slavných i zcela neznámých. (Česká televize)
(více)Recenze (20)
Krásný dokument o krásném člověku. Dokument z cyklu Příběhy slavných z produkce České televize přibližuje velmi mile a pohodově život Jiřího Sováka, velikána českého filmu a dá se říci i českého bavičství, přičemž Sovák slovo bavič prý rád neměl. Film ještě stačil zachytit poslední léta jeho života na chalupě, kdy už nemohl pořádně chodit a "užíval" si života bez divadla a filmu. Uslyšíme spoustu vzpomínání jeho manželky, blízkých, přátel i kolegů, uvidíme pár ukázek z filmů a zábavných pořadů. Velmi podařený dokument. ()
Krásný, dobrý člověk-herec, který prostě uměl. ()
Jiří Sovák - Homo Chalupář. Pseudodokument, ve kterém vzpomíná mmj. barrandovský řidič. Není o čem. ()
Slabé ohlédnutí za hereckou legendou. Nedozvěděl jsem se o ní nic navíc. S Jirkou nebylo úplně snadné vyjít a role nervozních pánů seděli jeho naturelu nejlépe. Nicméně tenhle dokument byl hodně odfláklý a velmi zkratkovitě skákal od jednoho tématu k druhému. Jiří Sovák, jak z toho vyplývalo, byl pedant a perfekcionista, ale tenhle dokument si "neošéfoval". Mé hodnocení: 40% ()
Se Sovákem se muselo skvěle chlastat. Jenže reflexe osobností není jenom o usměvavých chlastacích historkách donutilovského typu, ve kterých se náhodou na pivě objeví vedoucí kultury ÚV KSČ, aby bodrému herci v opileckém rauši přislíbil ten jeho seriál s Horníčkem. Naproti tomu se pak střízlivá herecká legenda dojímá nad tím, že jej Hrušínský a Růžek nenechali vrátit se do národního, protože nebyl národním umělcem a že to všechno bylo docela jinak. Morální arbitr by v tom možná začal hledat Švejka, já vzhledem k nedostatku relevantních informací přihodím raději taky jednu chlastací historku. Bylo to prý v sedmašedesátým, když se u nás na nádraží točila Nejlepší ženská mého života. Na hotelu Podhoran se tehdy pilo, prý i s Menšíkem který se u nás taky objevil, až do pozdních nočních hodin. Když už se mělo zavírat, rozhodli se oba dotyční, že takhle to přece nejde a že se musí hodit trochu do pucu. Objednali si tak z pětadvacet kilometrů vzdáleného Kroměříže vozidlo taxislužby, které je následně vyvezlo nahoru do kopce na poutní místo Hostýn. Tam se dotyční v rámci sušáku napili svatohostýnské vody (samo, že léčí) a jeli zase dolů chlastat. Zní to líp, když jste tam od nás. A přesně tak je to i s tímhle dokumentem. ()
Reklama