Režie:
Eva DahrKamera:
Harald Gunnar PaalgardHrají:
Mikkel Bratt Silset, Harald Rosenstrøm, Annie Dahr Nygaard, Emilie K. Beck, Thorbjørn Harr, Rebekka Karijord, Glenn Erland Tosterud (více)Obsahy(1)
Georg žije se svojí matkou Veronikou v Oslu. Ke svým šestnáctým narozeninám dostane dlouhý dopis od svého otce, Jana Olava, který napsal před svou smrtí, když Georgovi bylo pouze šest let. Tentýž den jede Georg do hor, aby vyfotografoval vzácný nebeský úkaz. Dopis jeho otce ho velmi zasáhne a vzpomínka na něj mu přinese rozpolcené pocity. Přesto si ho vezme s sebou. Na cestě do hor ve vlaku potká Stellu, která je ve stejném věku jako on. V dopise se ho otec ptá na základní existenční otázku: Jaký je vlastně smysl života, když stejně všichni umřeme, dokonce i když jsme momentálně na jeho vrcholu? Chtěli bychom se narodit do tohoto světa, kdybychom měli možnost výběru? Ale dříve než Georg bude moci odpovědět, bude mu jeho otec vyprávět příběh o Dívce s pomeranči, kterou potkal v roce 1982. (Severská filmová zima)
(více)Videa (2)
Recenze (43)
Magický, zvláštní atmosférou prodchnutý snímek s poetickým názvem, natočený v seversko-jižanské koprodukci, s existenciální tematikou a hned dvěma romantickými příběhy. Nikterak komplikovaný, ale příjemně natočený, spíše odpočinkový. ~ Dvě střídající se časové roviny, přičemž jedna se odehrává v přítomnosti a druhá v minulosti (o oné tajemné Dívce s pomeranči, a to díky dopisům adresovaným hlavnímu hrdinovi), divákovi sdělují relativně banálně relativně banální životní pravdy. Appelsinpiken je o pomíjivosti okamžiku, o nutnosti žít přítomností (a nemilou minulost hodit za hlavu), o různých podobách lásky (otec – syn, muž – žena), o (ne)existenci jedné / pravé / věčné lásky... ~ Zde diskutované režisérčino (ne)držení se stejnojmenné knižní předlohy Josteina Gaardera nemohu posoudit, jelikož jsem ji nečetl. Nebudete-li však od snímku čekat příliš, dostane mnoho. I tak trochu nadhodnocuji... ~ ~ Žijeme jenom jednou. A to právě teď. ()
Představte si, že jíte nutelu. Sníte jednu lžičku a pochutnáte si. Dáte si několik dalších a pořád jste spokojení. Pak se ale přestanete kontrolovat, vyjíte celou sklenici najednou, zjistíte, že je vám špatně a na sladké vás na dlouhou dobu přejde chuť. Přesně takové jsou účinky této ufňukané romantiky. ()
Dalo by se říct, že se uživatelé čsfd dělí na dvě části - jedni jsou zvyklí a preferují americkou tvorbu, (přídaně evropskou, asiatkou ...) a podle ní hodnotí filmy a píší komentáře. Tak je tu spíše malá skupinka lidí, co je ochotná podívat se i na něco jiného než na.... film na vrcholu žebříčku (na americký trhák, svůj žánr) a tu jinakost nestrhat odsuzujícími komentáři. Já nechci srovnávat, pro mě je důležité, co film způsobí uvnitř. Pro mne má Dívka s pomeranči poselství. ()
Stejnojmenná knížka od Josteina Gaardera není v první řadě určena dospělému čtenáři, je hlavně pro čtenáře v pubertálním věku. Proč to tady píšu? Inu, protože film je dle mého natočen s příjemnou až opatrnou křehkostí, která tento věk zcela vystihuje. Ano kniha je mojí srdcovou záležitostí, film nikoliv, ale i při drobných dějových změnách má svůj jasný smysl a poselství. Cyničtí prskači si tu můžou plivat o sladkobolné romantice, ale já tvrdím, že pokud tohle má být žánr teen či young adult, tak je vše v naprostém severském pořádku! 60% ()
Ne, tohle přeci nejde srovnávat. Kniha příběh příjemně pozvolna posouvá kupředu, nijak s tím nespěchá, všechno má svůj čas, hraje na tajemno-pohádkovou atmosféru při vyprávění. Je to proloženo filozofickými úvahami o životě, smrti, lásce, vesmíru. Zatímco film nám celý příběh předhazuje hned, nezdržuje se zamýšlením, jde tam jen o tu dějovou linku. Je pravda, že mi taky chybělo ono větší skrývání, kdo se ve skutečnosti skrývá pod Dívkou s pomeranči, nechtěla jsem to vědět hned, ale zatímco kniha měla na odkrytí několik mých večerů před spaním, film na to měl jenom hodinu a půl - což je na tohle málo. Ale i tak mě poměrně mile překvapil, lišil se od knihy a to mě potěšilo. ()
Reklama