Režie:
Alexandr ProškinScénář:
Alexandr RodionovHudba:
Roman DormidošinHrají:
Darja Moroz, Anna Michalkova, Sergej Makoveckij, Jevgenija Glušenko, Sergej Cepov, Jurij Ivanov, Michail Jevlanov, Igor Chripunov, Jegor Barinov (více)Obsahy(1)
Z válečného pekla přišel Andrej nikoliv jako hrdina, ale tajně coby dezertér. Za jeho čin mu hrozí poprava. Schovaný u své ženy Nasti čeká, co bude dál. Když Nasťa otěhotní a nesmí nikomu říct pravdu, dostane se jí opovržení ze všech stran. Čas plyne, válka končí, ale pro Nasťu a Andreje vysvobození nepřichází… (oficiální text distributora)
Recenze (14)
Aj keď sa tento film odohráva vo vojnových rokoch nemá mnoho spoločného s vojnovým filmom. Príbeh je komornejší, ruskú dedinku takmer neopustíme a sledujeme ťažký život žien bez mužov, ktorí sú na fronte. Herci robia čo môžu, ale príbeh by potreboval niečim oživiť hlavne prostrednú časť, kde sa to nejako vlečie. Výsledku nepomohol ani dabing. V ruštine by som si ho užil podstatne viac. Je to prvý film, ktorý som skúsil cez "filmy online csfd". Strašne mi tam chýba voľba tituliek. Na viac ako tri hviezdy to bohužiaľ nemá. 60%. ()
Mne táto ruská dráma o dezertérovi dosť sadla. Oslovilo ma hlavne drsné prostredie ruskej Sibíri, kvalitne odohraté postavy s nulovým make upom, oblečené do špinavých prešívakov a gumených čižiem, všade samý sneh a ešte väčší sneh - proste verne zobrazená sibírska realita posledných vojnových rokov. Film vykresľuje postavy Andreja a jeho ženy Nasti (ale aj ostatných dedinčanov) ako obyčajných jednoduchých ľudí so všetkými ich kladmi a zápormi s jednoduchým spôsobom vyjadrovania, zmýšľaním a konaním. Žiadne monumentálne vojnové scény sa tu nekonajú, jedná sa o komornú drámu z konca 2 sv. vojny ale film rozhodne za pozornosť stojí. ()
Dal bych i pět, kdybych zvěděl osudy vlka. Jak žil skutečný vlk s člověkem vlkem? S desperádem, který se stejně jako vlk prokousává bezčasím (viz skvostný otcův monolog o hodinkách). Příběh o tom, jak se člověk může stát eremitou. A také o tom, kam vede rozdílná touha muže a touha ženy: muž chce přežít s jakousi tajnou nadějí, že přežije aslepoň geneticky, žena chce muže i dítě. V tomto případě chce příliš mnoho, vždyť dosáhnout lze tu jen ten nejprimitivní cíl. Kromě toho mi není dost pochopitelný název filmu: pokud se má přežít, tak pouze pokud se zapomene na minulost - a to se Andrejovi (bohudík) povedlo. ()
Ach ta síla ruské ženy v ruské literatuře. Film není na ruského oscara, ale nemyslím si, že by udělal nějakou větší ostudu. Žively venkova drsného východu jsou ukázány v té nejjasnější podobě, stejně tak jako zkamenělá pustota konzervativního venkovana, který zapříčiní tolik smutku a nepochopení. Silný příběh, zejména ten knižní pokud mám věřit ohlasům. ()
Příběh se odehrává v sibiřské vesnici na konci 2. světové války. Všechno začíná podivnou krádeží sekery, kterou mohl ukrást jen někdo, kdo věděl kde bývá ukrytá. Té krádeže si skoro nikdo nevšímal, až na Nastěnu. Měla podezření a to si brzo ověřila. Její muž dezertoval z fronty. Ukrýval se poblíž. Děj filmu plyne stejně pomalu jako v knižní předloze od Valentina Rasputina, ale kniha se mi líbila víc. Mohla jsem si představovat, co se odehrávalo a nikdo mi nic nepodsouval. ()
Reklama