Hudba:
Michal PavlíčekObsahy(1)
Višňový sad je poslední hrou Antona Pavloviče Čechova. I když o ní tvrdil, že ji psal jako komedii, je to hra sice groteskní, ale také velmi smutná. Je to hra o konci světa tradičních jistot a pevných morálních hodnot, po kterém nastupuje věk pragmatismu a bezohlednosti. Všeobecně známý příběh točící se kolem prodeje jednoho zanedbaného panství a zmarněných a současně tak komických osudů jeho obyvatel, vypráví v inscenaci režiséra Vladimíra Morávka také o podstatných otázkách, které nám klade moderní svět. Co je krásné a co je praktické, co je a co není užitečné, co je zvažování a co je nerozhodnost? Vypráví o síle a únavě ze světa, o cti a podvodech, o trapnosti, nadějích a iluzích, o touze dorozumět se a také - především - o lásce. Višňový sad Vladimíra Morávka nastudovaný se souborem Divadla na Vinohradech nabízí zcela mimořádné herecké výkony. Ať už Jiřiny Jiráskové v postavě guvernantky Charlotty, která současně celou inscenací provází, Viktora Preisse v roli Gajeva, Martina Stropnického coby ctižádostivého Lopachina a samozřejmě Dagmar Havlové v hlavní roli majitelky panství Raněvské, která byla za tento výkon nominována v roce 2008 na prestižní Cenu Alfréda Radoka. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (28)
Musím přiznat, že samotná hra mě příjemně překvapila a zaujala mnohem víc než čtená z knížky, výborné bylo i přehnaně expresivní herectví Dagmar Havlové, které naprosto jasně zobrazovalo povahu Raněvské - radši vše na efekt, reálně, materialisticky, než si prožít cokoliv uvnitř. Naprosto chápu, že pan Morávek si dokázal představit hru jen s ní a každoročně jí psal dopisy. Zaujala mě i Pavla Tomicová, jako Varja byla otravně upjatá, vystresovaná, na druhou stranu praktická a realistická, přesně tak, jak to Čechov zamýšlel, Martin Stropnický se zase proměnil ve slizkého ambiciózního Lopachina. Jen mě mrzí, že kromě velmi dobrých hereckých výkonů a skvěle zpracované Čechovovy hry, mi představení nic moc nepřineslo, 'inovace' v podobě Jiřiny Jiráskové, která si z role Charlotty 'odskočila' uvádět hru, mi přišla spíš navíc. Višňový sad se zpracovává už nějaký ten pátek a chtělo by to přece jenom něco nového, zvlášť od jinak originálního Vladimíra Morávka. ()
Milovníci Čechova prominou, ale ona ani ta hra samotná není nic extrovního, natož pak tohle její ukřičené nastudování. Tři hvězdy jsou jen zásluhou skvělých herců (Jiřiny Jiráskové a Viktora Preisse především, Dagmar Havlovou bych to téhle skupiny nezařadil) a hudby Michala Pavlíčka. Velmi dlouhé představení, kterému se režisér pokusil krev do žil vlít pomocí řetězce hysterických scén a přehrávání, se prostě moc nepovedlo. ()
Čechov patří k nejproslulejším světovým autorům a navíc mám k jeho tvorbě veskrze kladný vztah. Horší to už je s nejnovějším zpracováním jeho slavné divadelní hry Višňový sad. Průšvih v tomto případě představuje režisér Morávek, který se nespokojuje s notoricky známou předlohou, ale upravuje si ji po svém. Ani to ale není v moderním divadelnictví nic nového a většinou se to dá přežít, jenže ta divadelní manýra, kterou Morávek oplývá, nutí jeho herce k afektovanému herectví plnému přepjatých gest a prudkých výbuchů emocí, které nejsou z reálného světa, navíc doprovázených bouřlivými hudebními vstupy, takže výsledek je víc než rozpačitý, a to přes exkluzivní herecké obsazení a opravdu kvalitní výchozí látku. Místy jsem skutečně trpěl, ale s ohledem na Čechova níž než na tři hvězdičky nepůjdu. Celkový dojem: 50 %. ()
Musím přiznat, že jsem dopředu moc nevěděla co mám čekat. Především od D. Havlové, která je prý v roli úžasná. Mně ale přišla naprosto nejlepší paní Jirásková. Zpěv i obyčejná slova na mě zapůsobily víc než slzy paní Havlové. Mám ji ráda, slušelo jí to, ale většinu doby, kdy byla na jevišti, jsem obdivovala její postavu a šaty, ty byly opravdu skvostné. Jinak chválím Dvořáka, Elsnerovou, Skopala a dokonce i Stropnického, což jsem opravdu nečekala. Trochu škoda, že pan Preiss nedostal víc prostoru a vlastně byl jen berličkou "své sestře". PS. Je mi záhadou, proč Pavla Tomicová, Lucie Jiřičková i Andrea Elsnerová pořád tak kulily oči. Všechny to přeci umějí mnohem líp. ()
Fíííha! Herecká "cukr - kává - limonáda", perfektní intonace, hlááás, kterej neuspává a úcta k divadlu. Zajímavé, že si nepřipadám jako mamlas, když TO píšu, což je vyjímečná událost, ale po dlouhé době jsem se odprostil od všednosti, stoupl si před zrcadlo a jak bych měl držet jazyk za zuby a nenapsat to, tak najednou jsem cítil sílu z těch všech mistrovských hereckých es, jal jsem si vyzkoušet své nejapné herecké umění, neumětelství navzdory. Tohle jsem měl naposledy z Hrušinského Kopfrkingla. Nebudu za poseru, mě se to prostě líbilo. Především pak Havlová (nom. na Alfréda Radoka), která za sebou zanechala masku "té, co se přihnala na Hrad" a místo toho vložila všechnu bolest do Raněvské. Pokud vím, višně jsou červené. Proto přihazuju, řkouc: víc takovejch.... ()
Reklama