Hudba:
Michal PavlíčekObsahy(1)
Višňový sad je poslední hrou Antona Pavloviče Čechova. I když o ní tvrdil, že ji psal jako komedii, je to hra sice groteskní, ale také velmi smutná. Je to hra o konci světa tradičních jistot a pevných morálních hodnot, po kterém nastupuje věk pragmatismu a bezohlednosti. Všeobecně známý příběh točící se kolem prodeje jednoho zanedbaného panství a zmarněných a současně tak komických osudů jeho obyvatel, vypráví v inscenaci režiséra Vladimíra Morávka také o podstatných otázkách, které nám klade moderní svět. Co je krásné a co je praktické, co je a co není užitečné, co je zvažování a co je nerozhodnost? Vypráví o síle a únavě ze světa, o cti a podvodech, o trapnosti, nadějích a iluzích, o touze dorozumět se a také - především - o lásce. Višňový sad Vladimíra Morávka nastudovaný se souborem Divadla na Vinohradech nabízí zcela mimořádné herecké výkony. Ať už Jiřiny Jiráskové v postavě guvernantky Charlotty, která současně celou inscenací provází, Viktora Preisse v roli Gajeva, Martina Stropnického coby ctižádostivého Lopachina a samozřejmě Dagmar Havlové v hlavní roli majitelky panství Raněvské, která byla za tento výkon nominována v roce 2008 na prestižní Cenu Alfréda Radoka. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (28)
Pojmout Čechova brechtovsky německy (i Ciganskaja zvjezda zařazená do inscenace, původně zpívaná Michalkovem v Kruté romanci, zní tak germánsky tvrdě) kabaretně (podtržená Pavlíčkovou neinvenční minimalistickou hudbou) expresionisticky (v projevu Ilji Racka až parodizujícím) mi přišlo samoúčelné a mimo duch díla. ()
Milovníci Čechova prominou, ale ona ani ta hra samotná není nic extrovního, natož pak tohle její ukřičené nastudování. Tři hvězdy jsou jen zásluhou skvělých herců (Jiřiny Jiráskové a Viktora Preisse především, Dagmar Havlovou bych to téhle skupiny nezařadil) a hudby Michala Pavlíčka. Velmi dlouhé představení, kterému se režisér pokusil krev do žil vlít pomocí řetězce hysterických scén a přehrávání, se prostě moc nepovedlo. ()
Po pravdě řečeno nemám moc ráda inscenace, ve kterých herci řvou jak na lesy, aby je slyšel i kdejakej pacholek někde pod střechou. Tzn. takové inscenace, jaké se dějí podle zkušeností z pár osobních návštěv a televizních záznamů ve většině kamenných divadel. Není nad malej kamrlík, kam se narve autobus diváků a čtyři herci a vzduch nese emoce jak elektrický křeslo smrt. A Dagmar Havlová mně osobně nepřijde jako dobrá herečka. Já jí tu Raněvskou nevěřím ani omylem. Stejně jako jí nevěřím většinu dramatických rolí, kde jsem ji viděla. Pro mě bude navždycky maminka z Bylo nás pět a podobný druh komediálních rolí, ale ty vnitřní démony jí prostě nevěřím. Nicméně co se týče scény, to jsem vřískala blahem. Modro-černo-bílá kombinace se mi hodně líbila. Taky mě potěšila role paní Jiráskové. To je herectví! Pár gest a suše pronesená slova. ()
Čechov patří k nejproslulejším světovým autorům a navíc mám k jeho tvorbě veskrze kladný vztah. Horší to už je s nejnovějším zpracováním jeho slavné divadelní hry Višňový sad. Průšvih v tomto případě představuje režisér Morávek, který se nespokojuje s notoricky známou předlohou, ale upravuje si ji po svém. Ani to ale není v moderním divadelnictví nic nového a většinou se to dá přežít, jenže ta divadelní manýra, kterou Morávek oplývá, nutí jeho herce k afektovanému herectví plnému přepjatých gest a prudkých výbuchů emocí, které nejsou z reálného světa, navíc doprovázených bouřlivými hudebními vstupy, takže výsledek je víc než rozpačitý, a to přes exkluzivní herecké obsazení a opravdu kvalitní výchozí látku. Místy jsem skutečně trpěl, ale s ohledem na Čechova níž než na tři hvězdičky nepůjdu. Celkový dojem: 50 %. ()
Musím přiznat, že jsem dopředu moc nevěděla co mám čekat. Především od D. Havlové, která je prý v roli úžasná. Mně ale přišla naprosto nejlepší paní Jirásková. Zpěv i obyčejná slova na mě zapůsobily víc než slzy paní Havlové. Mám ji ráda, slušelo jí to, ale většinu doby, kdy byla na jevišti, jsem obdivovala její postavu a šaty, ty byly opravdu skvostné. Jinak chválím Dvořáka, Elsnerovou, Skopala a dokonce i Stropnického, což jsem opravdu nečekala. Trochu škoda, že pan Preiss nedostal víc prostoru a vlastně byl jen berličkou "své sestře". PS. Je mi záhadou, proč Pavla Tomicová, Lucie Jiřičková i Andrea Elsnerová pořád tak kulily oči. Všechny to přeci umějí mnohem líp. ()
Reklama