Režie:
Jennifer DevoldèreScénář:
Jennifer DevoldèreKamera:
Laurent TangyHudba:
Nathan JohnsonHrají:
Mélanie Laurent, Claude Perron, Florence Loiret Caille, Michel Blanc, Géraldine Nakache, Guillaume Gouix, Daniel Cohen, Manu Payet, Alexandre Steiger (více)Obsahy(2)
Rodinný život se neobejde bez komplikací... Zvláště, když váš otec, kterému je skoro šedesát, čeká se svou novou ženou dítě. Když Eli sdělí šťastnou novinu svým dvěma dospělým dcerám, obě jsou patřičně otřeseny. Dom se sama snaží dítě adoptovat a Justine mění bez ostychu partnery jako ponožky. Eli a Justine si nikdy moc nerozuměli, a tak vymyslí otec plán, jak se se svou dcerou sblížit - tajně se spřátelí se všemi jejími bývalými partnery. Jenže když se Justine znovu zamiluje a Eli je krůček od toho vše zničit, jsou rodinné vztahy na pokraji katastrofy. Dokážou vše napravit, nebo už je příliš pozdě? (HBO Europe)
(více)Videa (5)
Recenze (16)
Musela som potlačiť svoje nutkanie dať o jednu hviezdičku viac, ktorá by bola len kôli Málanie Laurent, ktorá bola ako vždy úžasná, ale celkový film mi na to nestačil. Po dopozeraní som mala pocit, že tam niečo sakramensky chýba. Neidentifikovateľná prázdnota na konci filmu ma ovplivňuje aj pri písaní tohto komentáru. Obyčajné, ničím výnimočné, videné tisíc krát s inými hercami, v inom kontexte potulujúci sa po inom meste. ()
Michel Blanc se po "Une petite zone de turbulences" ocitl jednou nohou na mym hereckym black listu. Teď je tam celej. --- Jedni čekaj dítě, táta nechce. Druzí nemůžou, oba chtěj jak diví. A všichni se navzájem znaj. Poněkud ohranej konflikt; přesto jsem zalitoval, že se na něj nakonec jaksi zapomnělo. Místo toho kupředu vystoupil Blanc s dalšim otravnym charakterem, ke kterýmu si snad ani nejde najít cestu. Věčná škoda. --- Plusy: působivě otáčivá kamera ... Mélanie Laurent alias druhá Marion Cotillard (herecky i vzhledově ji částečně připomíná; ten úsměv hlavně!!) ... pár jemně vtipných okamžiků odkazujících na tu nejlepší francouzskou tvorbu (Paypal, "If he was my father..."). ()
Dostal sem se k tomu náhodou. Nejdřív mi to jen tak hrálo v pozadí a já u toho dělal věci do školy a nevnímal to, potom jsem se trochu zakoukal. Hrála tam ta herečka z Hanebnejch panchartů, co mi tam nesedla, ale tady byla sympatická a ta postava jejího táty byla taky docela zábavná. Takovej nenápadnej film co už asi nikdy neuvdim a zapomenu ně nej, ale šlo to. ()
Tyhle francouzské filmy já můžu. Je to sice plné sentimentu a patosu, nicméně to dokáže chytit u srdce. Kdyby tohle natočili v USA, byla by z toho asi hodně divná limonáda. Ale Francouzi takové filmy prostě umí, namíchat mozaiku lidských životů, výborně vybrané hudby a dialogů, kdy i vtípky z trošku hrubšího zrna vyzní tak nějak něžně. Tento film možná není ničím zvláštní, přesto je velmi zajímavé sledovat další z mnoha variant na téma rodiny, na téma vztahu otce a dcery, na téma vzájemného zraňování, hledání odpuštění a cesty zpátky. Ne, tento film opravdu není nijak zvláštní nebo snad originální, na druhou stranu má obrovské srdce, vtipnou a krásnou Mélanii Laureant a pro mne má krom toho ještě jednu zásadní vlastnost a tou je fakt, že jsem se u něj po celou dobu nenásilně usmíval a to pro mé občas kamenné srdce znamená opravdu mnoho… ()
Typicky šedesátkový drama. Obrovským plusem je Mélanie Laurent, která kde se objeví, tak je maximální radost na ní koukat. Vlastně ona byla jediný důvod, proč jsem z filmu nespustil oči. Na druhou stranu je to francouzský film s největším product placementem, co jsem snad kdy viděl. Jako, takovou drzost nemají snad ani Nováci a Primáci s jejich čupr seriály dohromady. První scéna ve Starbucks mě třeba vysloveně sejmula. Nejlepší bylo, jak všecko, co si ve filmu zaplatilo reklamu, mělo maximálně viditelný logo snad ze všech úhlů. Jako drama je ale tenhle film těžká klasika, nebejt Mélanie, tak i dost slušná nuda. ()
Reklama