Režie:
Vlado ŠtancelScénář:
Vlado ŠtancelKamera:
Antonín ŽovinecHrají:
Vlado Štancel, Lucie Kožinová, Ernesto Čekan, Michael Kňažko, Pavel Vondruška, Vlasta Špicnerová, Karel Hábl, Libor Hruška, Roman Štolpa, Martin Sitta (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Film Rekvalifikace mapuje situaci člověka, který svým věkem přesáhl padesátku, přišel ne vlastní vinou o práci, a nyní ji hledá. Příběh pana Zrzavého je napsaný podle neobyčejných zážitků obyčejných lidí. Jeho vzorem jsou tisíce odborníků ve zralém věku, kteří vlivem vnějších okolností přišli o práci. Poněkud absurdní dobrodružství nezaměstnaného pana Zrzavého se prolíná s příběhem mužů z druhého konce společnosti. Mafiáni Oskar se Žoržem si užívají života plnými doušky. Mají na to. Je vůbec něco, co by si nemohli dovolit? Jestli něco takového existuje, uvidíte ve filmu plném absurdit, paradoxů a humoru. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (44)
Přesně ten důvod, proč český film poslední dobou za moc nestojí. Příšerný příběh, příšerné herecké výkony a hlavně humor, kterému chybí to naprosto elementární - humor sám. Nezábavný film, který se místy snaží o nějakou tu společenskou kritiku, ale jednoduše selhává, protože se na to chvílemi ani nedá koukat. ()
Námět filmu je skvělý. Jen se jeho přetvoření do filmové podoby nějak nepovedlo. Myslím si, že se na téma 50letého člověka, který marně shání práci, dal natočit film daleko zajímavější. A vůbec by nemusel být pojatý jako komedie, neboť na nezaměstnanosti nic humorného není. Jako nešťastné vidím už samotné prolínání dvou dějů. Nejzajímavější a pravdě nejpodobnější se mi jevilo školení doc. Veselého ze sociologicko-psychologické poradny. Připadá mi nesprávné vtloukat do hlavy nezaměstnaným ono „pozitivní myšlení“. Učit je, že nejsou nezaměstnaní, ale práci hledající, tvrdit o poloprázdné sklenici, že je z poloviny plná a jiné nesmysly. Já osobně jsem pro to, dívat se pravdě do očí a označovat věci, děje a situace pravými jmény. ()
Od té doby, co jsem shlédl těch několik málo filmů s Vlado Štanclem vím, že v budoucím životě nechci být ani mouchou, abych mohl koukat na ženské v koupelnách, ani slavnou zpěvačkou, ani vítězem tour de france, ale jedině Vlado Štanclem. Ten člověk je prostě bůh, jeden z nejlepších komiků, co se kdy narodili. Už jeho image je k počůrání se smíchy, a co teprve když promluví svým nářečím, a co teprve když pronese nějakou tu hlášku. Například z tohohle filmu si pouštím jednu scénu pořád dokola (já se nezlobím... já jsem nasranej!) a chechtám se, až sousedi bouchají na topení. Čili 50x shlédnutá dvouminutová scéna, to znamená 100 minut maximální zábavy, i kdyby všechno ostatní ve filmu byl odpad (což ani náhodou není), je to jasných pět a né že né. ()
Aúúúúúúúú. nevím kde je chyba. Buď to byl takový árt, že na jeho pochopení prostě nemám, nebo to byla neskutečná kravina na kterou jsem neměl koukat. Ať tak či tak zrza Vlada skousnu ještě v těch Černých ovcích, ale pokud jsem s ním měl kontakt ve filmu byl to pro mne vždy šok... Tohle není ani na jednu sbírku básní zasebevražděného básníka. ODPAD ()
Vlado sám sebe pasuje na divadelního herce a nadsamce. Se svou mladou ženou, jejíž postava skutečně odpovídá postavě matky čtyř dětí, ikdyž možná, že i toto měla být parodie, prožívá špatné období bez práce. Štancel problematice rozhodně rozumí, neb v Černých ovcích už se snaží hrát velmi dlouho, nicméně, stejně jako u Pamětnice, nechápu jeho sebevědomí točit. Vše je pojato křečovitým humorem a snahou o parodii, či snad, když to přeženu, o satiru, znázorňující neoddiskutovatelně zoufalou situaci na trhu práce. Myšlenka, kterou zde nastiňuje Aelita je výborná, nicméně film s tím nemá nic společného. Tragičtí herci, stupidní sexistický humor a směšný i téma degradující závěr vše potvrzuje. Dvě za imaginární scénu z hospody, a také za to, že Vlado neobsadil Magnuska. ()
Reklama