Režie:
Miloš FormanKamera:
Miroslav OndříčekHudba:
Evžen IllínHrají:
Hana Brejchová, Vladimír Pucholt, Vladimír Menšík, Ivan Kheil, Jiří Hrubý, Milada Ježková, Josef Šebánek, Josef Kolb, Marie Salačová, Jana Nováková (více)Obsahy(1)
... a byli spolu šťastni až do rána. Hana Brejchová a Vladimír Pucholt v hořké komedii Miloše Formana... Mladičká blondýnka Andula pracuje v obuvnickém závodě a žije na internátě v malém středočeském městečku. Na jednoho muže tu připadá deset žen, přičemž většina těch mužů je už ženatých. Andula touží, stejně jako většina jejích kamarádek, po trošce prosté lidské lásky. Je nezkušená, snadno uvěří slibům a lichotkám. Poté, co vedení závodu zorganizuje seznamovací taneční zábavu ve spolupráci s Československou lidovou armádou, prožije Andula mimořádně trapný večer ve společnosti tří obstarožních záložáků. Téměř podlehne jednomu z nich, ale pak se o ni začne ucházet mladý pražský klavírista Milda, který celou dobu hrál k tanci. Když s ním Andula stráví noc, je přesvědčena, že právě on je ten pravý. O dalším víkendu se za svou láskou vypraví do hlavního města. Když se však seznámí s chlapcovými rodiči, zjistí, že vše je jinak... Dnes již klasický snímek Miloše Formana patří k vrcholným dílům české nové vlny. Sklízel úspěchy na celém světě, v roce 1967 byl jedním z pěti neanglicky mluvených filmů, nominovaných na Oscara. (Česká televize)
(více)Videa (2)
Recenze (413)
Lásky jedné plavovlásky jsou pro mne klasickým zástupcem filmu o radostech a především i strastech mladé generace žijící v socialistickém zřízení. Události, se kterými jsou zde mladí hrdinové konfrontováni, většinou vyústí v trapné situace a právě ta trapnost je jedním s dalších prvků toliko společných pro filmy české nové vlny. Nedospělé postavy vedou stejně nedospělé dialogy, které sklouzávají právě až k té trapnosti. Hlavní hrdinky Anduly, které mysl zatemnila první velká láska, mi bylo na jednu stranu pro její dětskou naivitu a hloupost líto, zároveň jsem se jí ale musel ze stejných důvodů i smát. Přece jen jsme si tímto obdobím dospívání prošli všichni, díky čemuž nám jsou strasti hlavních hrdinů tak povědomé a možná právě proto měl ten můj smích výrazně hořkou pachuť. Nebál bych se Lásky jedné plavovlásky označit za jakousi teenagerskou komedii 60. let. Jen je tato komedie znatelně lidštější a inteligentnější než to, na co jsem zvyklí dnes. 100% ()
Podľa mňa veľmi nadhodnotený film. Vo svojom čase možno veľké dielo, ktoré vraj pobavilo aj Jacqueline Kennedyovú, no ja tieto socialistické reálie nemusím. Viac ako smiešne mi prídu smutné. Film je na svoju dobu odvážny z časti v tom, že ten socialistické svet tu nie je ružovo vykreslený. Ten trápny štýl miestami ujde, no mňa zaujala najmä posteľná scéna na záver. Inak to bolo čisto všetko z bežného života, nič výnimočné. Viem si predstaviť, že keby u nás doma pred toľkými rokmi natáčali podobnú komédiu, tak by to isto dopadlo lepšie, no keby ju natáčali v rodine mojej mamy, tak svet by uvidel komédiu svetového rangu, lebo to, čo povystrájali napríklad môj dedo a jeho syn, obaja Jozefovia, tak to nechápeme v rodine dodnes. Poviem príklad pred pár rokmi som zistil, že mám v Česku sesternicu alebo že syn Jozef posielal otcovi Jozefovi cez vojenčinu poštou náboje, domov doniesol zbrane, vraj nejaké granáty, či to, že tento milý synáčik šmelinár raz bez rozlúčky ušiel za hranice a rodina si kvôli nemu vytrpela. Nič v zlom, ale tieto komédie sú pre mňa ľahké zákusky s trochou srandy a napríklad na tejto som sa nebavil. Inak tá Hana Brejchová bola ozaj krásna, škoda že vek z nej urobil škaredú tlstú starú babu, ale s tým nič nenarobíme. S týmto filmom sa zapísala do histórie Čechov a Slovákov, škoda len, že mňa neoslovila a neoslovil ma ani samotný film. ()
Vrchol českej novej vlny! Film ktorý sa dá pozerať spredu aj odzadu, po scénách, po dialógoch aj ako celok a nikdy nenudí, zakaždým nadchne, zaslúži si večný obdiv. A ešte k tomu je tak smutne aj úsmevne pravdivý, jednoducho krásny a neopakovateľný. Jedno z tých diel, ktorým sa podarilo zachytiť niečo viac, než je vidieť, niečo, čo nejde naplánovať, čo nejde zadefinovať, čo sa dá len vycítiť... kúzlo správnej chvíle? ()
Ani trošku nezávidím hlavní hrdince, vyvdat totiž za tchýni Miladu Ježkovou musí být horší než přečkat v jedné kleci s tygrem. Ta ženská je prostě v dobrém slova smyslu otřesná! Josef Šebánek zde hraje toho svého tatíka. Film je velmi jednoduchý a ani nemá potřebu nějaké scény dokončit. Zkrátka Miloš Forman si dělá s filmem co si umane. 80% ()
Pro mě osobně nejlepší Formanův příspěvek české kinematografii se spoustou nezapomenutelných a kouzelných scén. Režisérův charakteristický nadhled na vystižení české morálky dostává hrdiny do humorně nepříjemných až trapných scén (stejně jako ve filmech Konkurs, Černý Petr a Hoří, má panenko). Tento snímek je pro mě osobitý hlavně svojí atmosférou a komponováním jednotlivých scén. Na nic si nehraje, což mu dodává i jistou lehkost. Příjemné, milé, krásné. ()
Galerie (27)
Photo © Filmové studio Barrandov
![Lásky jedné plavovlásky - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/924/159924221_889911.jpg)
Zajímavosti (49)
- Podle kameramana Miroslava Ondříčka všichni herci dospělého věku hrají ve filmu v podstatě Miloše Formana, protože ten jim vše předehrával. (Kubrickon)
- Miloš Forman ve své autobiografii "Co já vím?" komentoval: "Při natáčení Lásek jsem si vyzkoušel, že mísení profesionálních herců s neherci může oběma skupinám prospět, ale jsou to k tomu zapotřebí silné herecké osobnosti, které se nezaleknou syrového a přirozeného chování neherců. Splynout s lidmi, kteří prostě jen hrají sami sebe, vyžaduje herce opravdu velkého kalibru, a takový byl Vladimír Menšík. Slabší herec, který není schopný skutečně a naplno existovat v situaci, která se kolem něho vytváří, který trvá pouze na předem promyšleném pojetí situace a není otevřený bezprostřednímu podnětu, se nikdy nemůže sehrát s neherci, jestliže jsou přirození. Když slabší herec předvádí vykalkulovaný výkon, nedostatek bezprostřednosti v jeho chování neherce zarazí a zastraší, protože jakákoli faleš a umělost je vyvádí z míry. Když ale všechno klape, pak neherci nutí herce do bezprostřední pravdivosti, zatímco herci dávají scéně rytmus a tvar, který neherci necítí. Neherec se stává natolik součástí scény, kterou vytváří, že ji nedokáže vnímat jako rytmický celek s přesnou strukturou a rytmem. Neherci se klidně opakují a plácají věci bez ladu a skladu, a proto je musí herec 'táhnout' kupředu, protože jinak by se scéna, jakkoli pravdivá a půvabná, stala nudnou." (NIRO)
- Ve scéně, kdy poprvé vidíme rodiče Mildy (Vladimír Pucholt) spící u stolu, běží v televizi film Ztracená revue (1961). (Ganglion)
Reklama