Režie:
Ziska RiemannScénář:
Lucy van OrgKamera:
Hannes HubachHudba:
Ingo Ludwig FrenzelHrají:
Jella Haase, Sarah Horváth, Janusz Kocaj, Nicolette Krebitz, Sandra Borgmann, Rainer Sellien, Nikeata Thompson, Lilli Meinhardt, Andreas Windhuis (více)Obsahy(1)
Středoškolačky Ari a Oona jsou odlišné typy a přesto jsou si podobné. Ari s blonďatými copy pochází z navenek spokojené trendy rodiny jako vystřižené z katalogu na panenky Barbie. Tmavovlasá Oona vyrůstající v uměleckém prostředí se zasekla v temném berlínském undergroundu osmdesátých let. Mezi cukrově růžovou panenkou a černě oděnou rockerkou však vzniká pevné pouto. Společné pro obě dívky, řídící se svými pudy a instinkty je schopnost ničit se. Ari nezávazným sexem, Oona morbidními kresbami. Nové přátelství je vyvede z prostředí nefungujících rodin a pomáhá jim zvládnout pokrytectví okolí. Až do okamžiku, kdy dojde k události, která všechno změní. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (60)
Zvláštně úchylné v tom nejpozitivnějším slova smyslu. Úžasná vizuální i hudební stránka, která je nesmírně originální, zároveň ale příběh nerozbíjí. Jeden z mála filmů o náctiletých, kde hlavní hrdinové nejsou jen propracované karikaturky nebo modelové z titulní strany, ale jejich chování je velmi uvěřitelné. Poslední milostnou avantýru mladé Ari bych si dokázala odpustit, závěr byl ale tak vtipně a neotřele geniální, že už jen kvůli němu mi Lollipop Monster zůstane v hlavě pěkně dlouho. [MFF Karlovy Vary 2011] ()
Někdo si pustí metal ve svém temném pokoji, někdo do růžových sluchátek. Někdo maluje tmavé siluety na depresivní obrazy, někdo si přemaluje svůj dívčí pokoj načerno. Ale každý se nějak potřebuje vyrovnat s dospíváním, problémy v rodině a okolí, smrtí... Je jedno jak - hudbou, přátelstvím, sexem, řezáním si do rukou, nenávistí, hádkami, experimentováním... A některé věci se nejlépe vyřeší jen jedním způsobem - tvrdě, přímo, navždy:-) Tvrdá komedie s obrovským nadhledem a hlavně pochopením vám i díky své vtipně atmosferické grafické stránce nedovolí spustit oči z plátna a přestože vás možná bude chvílemi mást, kam celý příběh směřuje, konec vás vrátí zpět na cestu bláznivého nadšení a užívání si snímku. Při titulkách pak už jen zíráte s obdivným výrazem a nevěřícným úsměvem na běžící růžovo-černá písmenka...;) ()
Tak toto je určitě film, který potřebuji vidět ještě jednou. A to je u mě známkou toho, že mě vážně zaujal! Jaký byl? Barevný i černobílý, dramatický i úsměvný, ujetý, protikladný, zajímavý, nekomerční, revoluční, svobodomyslný, provokativní, zvrácený, "přesčáru", nekonvenční, absurdní i mrazivě realistický; strašně zajímavá kamera, střih, triky a skvělá hudba. Když si uvědomím, že to je Zisky Riemann prvotina, tak smekám. :-) Moc pěkný komentář - Vodnářka ()
Lolita běží o život. Inu pominu, že sledovat onu krpatou hrdinku při intimnostech mi činilo nemalé utrpení, ale tímhle se nám prezentuje současná německá scéna ? Proboha proč se na tomhle podílely legendy jako Alex Hacke či Thomas Ott ? Shit jak poleno. Kdyby Ti Zisko bylo osmnáct, tak neřeknu ani popel, ale táhne Ti na čtyřicet, tak se podle toho chovej. I podle reakcí lidí ve velkém sále má tahle báchorka potenciál být malým kultem, skoro až generační výpovědí. Ach Bože, díky, že naše generace měla v tomhle ranku GENERACI ZKURVENOU či KIDS. Již tenkrát jsem si nedovedl představit co by mohlo trumfnout takovéhle kusy a taky že nic. Vyprázdněnej stylizovanej shit je možná obojí, jenže ten náš měl při té stylizaci alespoň onen styl. ()
Řekla bych, že Lollipop Monster má na to, aby se stalo dalším kultem pro dospívající, kteří se v současnosti potýkají s podobnými problémy, jaké řeší tento film. A vůbec bych se za to nestyděla, protože Lollipop Monster dalece předčí mnohé z ostatních filmů, které se o něco takového pokoušejí. Líbilo se mi. ()
Reklama