Režie:
Miloš FormanScénář:
Michael WellerKamera:
Miroslav OndříčekHudba:
Randy NewmanHrají:
James Cagney, Brad Dourif, Moses Gunn, Elizabeth McGovern, Kenneth McMillan, Pat O'Brien, Donald O'Connor, James Olson, Mandy Patinkin (více)Obsahy(2)
Psychopatický vrah, rozvodové intriky, tvrdohlavý pianista a zběsilý čas nových přeměn v adaptaci románu E. L. Doctorowa. Ragtime - neboli roztrhaný čas. Takový je i příběh zachycující hroutící se životní styl 19. století a nastupující čas proměn počátku 20. století (jenž později ústí do šokujících zkušeností 1. světové války). První chvíle filmu otevírá vražda, kterou má na svědomí milionářský floutek. Jeho žena se stává "hlavní" figurou v následných rozvodových intrikách. Třetí důležitou postavou příběhu je náhle úspěšný černošský pianista, který není ochoten se dál krčit před manýrami některých omezených bělochů a chce vzít zákon do svých rukou... Románový bestseller spisovatele E. L. Doctorowa se stal předlohou čtvrtého amerického filmu režiséra Miloše Formana. Za kamerou přitom stál další náš úspěšný filmový tvůrce Miroslav Ondříček. Jejich společnou zásluhou zůstal v literárním přepisu důraz na vykreslení dobové atmosféry i na herecké obsazení (za pozornost stojí především James Cagney ve své poslední roli komisaře Walda). V malých rolích se ve filmu mihnou Jan Tříska a Pavel Landovský. Snímek byl nominován na Oscara v osmi kategoriích, nezískal však ocenění v žádné z nich. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (192)
Je zřejmou skutečností, že na svého diváka tentokrát tenkrát naložil Miloš Forman až příliš. Pochopit, že zdánlivě rozvleklá a roztříštěná první třetina filmu s tzv. kolektivním hrdinou je "bílou" expozicí, která tvoří protiklad-východisko hlavní dějové linie, není snadné ani pro skutečného "zažraného" fanouška hraného filmu. Výsledný obraz tím ovšem získává a hlavní myšlenka filmu - protiklad protikladných přístupů rasistické americké demokracie té doby (je náhodou, že v dokumentárních dotáčkách je připomenut americký prezident Theodor Roosevelt, který vešel do dějin jako tvůrce tzv. diplomacie dělových člunů?) k dvěma provinilcům, jež odlišuje zejména barva pleti - vyznívá ještě pregnantněji. Název filmu se hlásí k proslulému hudebnímu stylu tehdejší Ameriky minimálně dvojznačně (slovo rag ve své mnohoznačnosti naznačuje celou škálu významů od karnevalové veselice až po nekontrolovaný výbuch emocí a hněv a v tomto rozsahu je zřejmě do češtiny nepřeložitelnou drúzou celé řady významů základních i návazných) a přesně vystihuje první zárodečné období konsumismu, v němž se našlo místo i pro rodící se afroamerickou buržoazii a střední vrstvu. Kompozice RAGTIMu ovšem není zdaleka tak černobílá, jak by příběh mohl naznačovat; starost o bezbranné černošské nemluvně, vůle americké podnikatelské rodiny skutečně a účinně pomoci, dodávají do celého příběhu potřebné vyvážení. Závěrečné scény v Morganově knihovně připomínají zase tragický o padesát let starší příběh proslulého abolicionisty Johna Browna. Mezi hereckými výkony, které se pohybují v duchu prostoru, který jim ve své režisérské představě poskytl Miloš Forman, určitě září Howard E. Rollins Jr., jehož noblesní černoch ragtimové éry vyniká silnou přesvědčivostí a současně oproštěným hereckým projevem; jsme s to uvěřit, že dokáže pojmout do své osobnosti i něhu, i tvrdohlavost, i neúprosnost, i soudnost, i kajícnost a pochyby; vesměs polohy, jež ve svém souhrnu, soustředěny do jedince, charakterizují silné osobnosti. Doctorowova literární předloha určitě tímto zfilmováním neutrpěla; spíš naopak. Souhrn charakteristik, který jsem se tu pokusil podat, naznačuje, že považovat tento Formanův film za slabší je minimálně diskutabilní; ve velké sérii jeho velkolepých, až renesančně působích filmových pláten silných příběhů i byronovských hrdinů naší doby patří totiž určitě k těm plnohodnotným. ()
Ragtime není vůbec špatný film. Atmosféra je vykreslena fantasticky, dialogy jsou též bezchybné a režie perfektní, tak proč jen 2*?? protože jsem byl možná svědkem nejnudnějšího filmu vůbec. Ten nemilosrdně rozvleklý děj, který se stával každou chvíli nezajímavým mne iritoval takovým způsobem, že se mi zlomilo asi tucet párátek, kterými jsem si podepíral oční víčka, abych mohl vůbec sledovat dál. Nakonec jsem došel k závěru, že tento film by možná nudil méně. Ale chyba je ve mě, nemůžu za svůj retardovaný vkus, takže na kolenou prosím o odpuštění jak fanoušky tohoto filmu tak pana Formana. ()
Silné téma, které si vybral Miloš FORMAN. Velmi jej obdivuji, přestože emigroval po r.1968 do Ameriky, nemusel se pouštět na tak "tenký led" jakým je rasismus. Ale chci tím říci, že to zvládl podle románu Doctorowa na jedničku. Strašně mi jako osoba lezla na nervy ve filmu Elizabeth McGovern, ale uznávám, že roli pitomé naivky zahrála tak výborně, že jsem chvílemi zapoměla, že je to film. Trochu mě zklamal ten fakt, že tam bylo málo hudby. Podle názvu jsem si to představovala něco jako polohudební film, muziku, kterou předvedou geniálně černoši. Závěr filmu mi opět napověděl, že ten, kdo nedodržel dané slovo - byl, bohužel, běloch (policejní prezident). ()
Dá sa pre kus hovna vyvolať malú vojnu? Áno, dá a malá vojna prebehla aj v mojej hlave, pretože som roky tento film ignoroval. Myslel som si, že ide o nudnú prehliadku kostýmov, ale veľmi som sa mýlil. Napriek dlhšej stopáži tu nie je nič zbytočné, pretože postavy i dej – to všetko je prepletené a všetko súvisí so všetkým. Možno pár zbytočných tanečných scén, ale inak dobre premyslená i zrežírovaná dráma, kde divák prvú tretinu v podstate vôbec netuší akým smerom sa bude dej filmu vyvíjať. Nakoniec sa chytí černošskej hrdosti, belošskej zbabelosti a rasizmu celkovo. „A čo hrajete vy?..."Ja?,.. Ja hrajem Ragtime...“80%. ()
Je škoda, že Forman věnoval tak zbytečně dlouhou dobu přepadení Morganovy knihovny (snad podlehl hollywoodskému hladu po akčních scénách), jenž je v Doctorowově knize jen krátkým závěrem příběhu Coalhouse Wolkera, a nenašel tak čas na další minimálně stejně zajímavé příběhy knihy popisující spolčensko – politický přerod americké společnosti začátku století. Objevný pro mne byl například popis amerického dělnického hnutí, osobnosti anarchistky Emmy Goldmannové, usilování o osvobození se z pout mateřských a společensko-politických eskapologa Harryho Hudiniho jako symbolu doby, přerodu židovského siluetisty a socialistického revolucionáře Tatka v podnikatele ve filmové branži (ano to je ten režisér na konci, který si začal říkat baron Askenazi). Pro popis té doby přelomu jsou tyto další příběhy knihy velmi důležité a rozhodně mnohem zajímavější než policejní manévry před knihovnou. Ač si Formana za několik jeho filmů vážím, nezbývá mi než litovat, že se tohoto námětu neujal jiný režisér. Forman si objektivní popis širšího politického kontextu té doby zřejmě bohužel, jako čerstvý emigrant ze socialistického bloku, nemohl dovolit a tak jej raději zcela (až na příběh osvobozování se z pout rasových předsudků) vynechal a komplexní, i když ragtimově rychlý, popis Doctorowovy knihy tak nemravně ochudil. ()
Galerie (57)
Zajímavosti (26)
- Sám Miloš Forman považoval film za "zmrzačený a osekaný". Producent Dino De Laurentiis totiž po shlédnutí prvního sestřihu (který měl jen něco málo pod tři hodiny, ale podle režiséra měl dobrou strukturu, resp. "epický tah") trval na zkracování. Když Forman podle jeho instrukcí vystřihl celou jednu dějovou linii, která filmu mimo jiné dodávala potřebnou špetku humoru, výsledek mu připadal naprosto evidentně slabší. Vymyslel tedy fintu, která se mu nakonec vymstila. Navrhl De Laurentiisovi že zkrácený film promítnou autorovi knižní předlohy Doctorowovi - který už viděl původní verzi - a rozhodnou se podle jeho reakce, bez ohledu na jejich vlastní názory. De Laurentiis souhlasil... a Forman pak byl naprosto šokován, když se světla v sále rozsvítila a spisovatel řekl: "Mně tam nic nechybí." Oněch zhruba dvacet minut tedy z filmu zmizelo, ale "veškerá radost, kterou z dokončeného filmu obvykle mám, byla tatam," vzpomínal pak Forman. "Dodneška pevně věřím, že tohle umělé zkrácení byla nesmírná chyba. Z toho filmu se stal mrzáček, dokonalý důkaz paradoxního jevu, že kratší film se někdy může jevit delší." Když pak o mnoho let později začaly přicházet do módy takzvané režisérské sestřihy různých starších filmů (proslaveně se na nich vyřádil například Ridley Scott – a sám Forman prodloužil svého Amadea, 1984), vyjádřil režisér své přání dát původní podobu i Ragtimu, bylo mu ovšem řečeno, že vystřižený materiál už není nikde k nalezení. (NIRO)
- K obsazení Jamese Cagneyho (Rhinelander Waldo), který před filmovou kamerou nestál od natáčení komedie Raz, dva, tři (1961) a neměl žádný úmysl se před ni vrátit, vedl podle Miloše Formana podivný propletenec okolností, u jejichž počátku stál Michail Baryšnikov. Se slavným tanečníkem se režisér seznámil krátce po emigracích obou z nich. Stali se z nich přátelé a Forman se díky němu rozhodl (částečně) přesídlit do Connecticutu... kde jedním z jeho sousedů byl právě Cagney. Forman vzpomínal: "Když jsme se pak všichni sešli v místní restauraci (...) vypadal hodně nemocný. Měl právě housera a sotva chodil. Nedoslýchal a měl poruchy paměti. S herectvím dávno skoncoval a nechtělo se mu na ně ani vzpomínat. Měl jsem tehdy pocit že už jen čeká, kdy umře." Na konci večeře ovšem Miloš udělal malý "povinný" vtípek: "Mám pro vás roli, Jamesi, až vás život na venkově omrzí." Jen se lehce zasmáli a to bylo vše. Když se po několika týdnech viděli znovu, u Cagneyů doma - a shodou okolností krátce poté, co Formanovi odřekl plánovanou roli v Ragtimu Jack Nicholson - James si Miloše téměř nevybavoval. Na dotaz "kterej vy jste?" následovalo vysvětlení, že je režisér, jehož poslední film byly Vlasy (1979). Cagney, který neměl doma žádné upomínky své bývalé hvězdné kariéry ani nic dalšího, spjatého se zábavním průmyslem, se rozzářil a řekl: "Teď už vím proč, teď už to chápu. Nikdy jsem to neviděl, nikdy jsem to ani vidět nechtěl, ani v nejmenším mě to nikdy nezajímalo a nikdy jsem netušil, proč to tady kruci mám..." Odšoural se ke skřini a vytáhl zpoza ní jediný plákát, který v celém domě byl - šlo o první představení muzikálu "Vlasy", které Miloš Forman viděl už v roce 1967. Cagneyho manželka zareagovala: "Jamesi, tohle je znamení! Víš, co ti říkal doktor. Jestli okamžitě nezvedneš zadek z téhle židle a něco se sebou neuděláš, do roka je po tobě. A tenhle pán je režisér a požádal tě, jestli nechceš hrát v jeho filmu." Cagney tedy roli přijal, během natáčení evidentně "ožil", a nakonec zemřel až o pět let později, ve věku 86 let (stejném, jako mnohem později Forman, mimochodem). (NIRO)
- Pavel Landovský se ve filmu objevil v roli milence nevěrné Tatehovy (Mandy Patinkin) ženy, Jan Tříska ztvárnil jednoho z obtěžujících novinářů. (IlMagnifico)
Reklama